hvor meget har du dér?


Det var en stor tanke, men stor tidsel kan nok have stor tanke.


Det var en hel fornøjelse!


støvlerne var varme, hun beholdt dem på.


Jeg bliver siddende her, så længe den vind blæser.


Og under skilderiet hang bag glas en buket visne blomster


Solen skinnede ind af vinduerne til ham, da han vågnede styrket og sund.


Hvem vil købe huder


så vidt driver intet menneske det.


Min hemmelighed er hans, min lykke er hans


det var ikke fru Mette Mogens'.


men lidt efter kom igen hans venlige smil og da de ord.


det var det grove i embedet, sagde han.


Sneen fløj i fygende hvirvel gennem gader og stræder


Og havfruen sukkede dybt, græde kunne hun ikke


De skulle pilles lidt, da så de ikke anderledes ud, end vi andre.


Du er jo bleg som hø


sagde han ved hver boble, der løsnede sig og fløj.


Og så gik ællingen.


Men nu vil vi være lystige


Folk kunne se, de havde travlt med at få kejserens nye klæder færdige


Og så blev grenen stolt, og det var jo ganske menneskeligt


Og der kommer det


sagde skarnbassen, da den havde spurgt tre gange uden at få svar.


sagde stoppenålen, nu bliver jeg dog søsyg!


den lægger runer under vor tunge, vi kender vort hjemland.


Og træet stod stille og tankefuld den hele nat.


– men så gik hun på bal og så begyndte hun at danse.


Den hele dag er så lang og aftnen er endnu længere!


Vil du se til at komme ud af stuen!


Hørren stod i blomster.


Din sandhed er løgn


Så han har set hvordan fællesskabets energi kan gøre visionen til virkelighed.


men, moder, jeg skal ikke bedrøve dig i din grav!


du kan ikke hitte på, og dog vil du være digter til påske!


til sidst kunne ingen mere se, at det var bogstaver.