Av de barn som går ut grundskolan i arabvärlden är det bara vart fjärde barn som inte suttit kvar ett eller flera år.


Det beror på dålig undervisning, bristande resurser.


Antalet lärare i världen ökar långsammare än antalet elever, 3,9 procent mot 4,8 procent.


Någon har räknat ut att om u-länderna ska ha en chans att bli ekonomiskt självförsörjande 1980, så behövs 1,5 miljoner tekniker och ingenjörer - fyra gånger fler än vad som finns i dag.


Bara 38 procent av skolbarnen i Afrika och Asien är flickor (1967).

Bara 38 procent av skolbarnen i <loc>Afrika</loc> och <loc>Asien</loc> är flickor (1967).


Diagrammet ovan visar hur mycket världen satsar i tusental miljoner dollar per år till olika ändamål.


Militära utgifter slukar t ex 159000 miljoner dollar, medan utbildningen bara får 111000 miljoner.


Miljöhotet mot Östersjön har resulterat i nästan totalstopp för strömmingsförsäljningen.

Miljöhotet mot <loc>Östersjön</loc> har resulterat i nästan totalstopp för strömmingsförsäljningen.


I dag garanterar Folkhälsan och Naturvårdsverket att larmrapporten om gifthalten fått överdrivna proportioner - strömming, lax och ål är helt riskfritt att äta.

I dag garanterar <org>Folkhälsan</org> och <org>Naturvårdsverket</org> att larmrapporten om gifthalten fått överdrivna proportioner - strömming, lax och ål är helt riskfritt att äta.


Det är ingen fara med strömmingen!


Så säger i dag Folkhälsan och Naturvårdsverket.

Så säger i dag <org>Folkhälsan</org> och <org>Naturvårdsverket</org>.


Och anledningen till detta kategoriska uttalande är den larmrapport som släpptes ut förra veckan om PCB- och DDT-halterna i östersjöfisken.


Visserligen är halterna oroande höga, men nån fara för människan är det inte.


- Rubrikerna om gifthalterna i bland annat strömming har resulterat i nästan totalstopp för strömmingsförsäljningen i större delen av Sverige, säger direktör John Erik Boork, direktör i Ostkustfisk Centralförening till Aftonbladet.

- Rubrikerna om gifthalterna i bland annat strömming har resulterat i nästan totalstopp för strömmingsförsäljningen i större delen av <loc>Sverige</loc>, säger direktör J<per>ohn Erik Boork,</per> direktör i Os<org>tkustfisk Centralförening t</org>ill Af<org>tonbladet.</org>


- Visserligen anser vi att miljöhotet mot Östersjön är oroande men ännu så länge finns det garantier för att både strömming, lax och ål är helt ofarliga.

- Visserligen anser vi att miljöhotet mot <loc>Östersjön</loc> är oroande men ännu så länge finns det garantier för att både strömming, lax och ål är helt ofarliga.


Rapporten om gifthalterna i de här fisksorterna kommer från en omfattande undersökning som gjorts av en forskargrupp på Riksmuseet.

Rapporten om gifthalterna i de här fisksorterna kommer från en omfattande undersökning som gjorts av en forskargrupp på <org>Riksmuseet</org>.


Vetenskapligt provfiske


Under sommaren har man bedrivit vetenskapligt provfiske på ett 40-tal stationer i både Bottenhavet och Östersjön.

Under sommaren har man bedrivit vetenskapligt provfiske på ett 40-tal stationer i både Bottenhavet och <loc>Östersjön</loc>.


Resultatet av detta fiske visar att södra Östersjön drabbats av oroväckande stora mängder DDT och PCB.

Resultatet av detta fiske visar att södra <loc>Östersjön</loc> drabbats av oroväckande stora mängder DDT och PCB.


- Situationen kan bli besvärlig men ännu så länge är det ingen fara, påpekar både Statens institut för Folkhälsan och Naturvårdsverket.

- Situationen kan bli besvärlig men ännu så länge är det ingen fara, påpekar både S<org>tatens institut för Folkhälsan </org>och N<org>aturvårdsverket.</org>


Men deras upptäckter och artiklarna kring dessa har direkt resulterat i kaos för fisket längs hela svenska ostkusten.


Massor av fiskare ringde i går i förtvivlan till sina organisationer för att få klarhet om gifthalterna i strömmingen.


- Totalt finns det omkring 4000 yrkesfiskare längs ostkusten.


Och deras situation är allaredan besvärlig.


En sån här sak gör den inte bättre, säger ombudsman Gösta Lindebo i Svenska ostkustfiskarnas centralförbund.

En sån här sak gör den inte bättre, säger ombudsman G<per>östa Lindebo </per>i S<org>venska ostkustfiskarnas centralförbund.</org>


Perfekt föda


- Därför är det viktigt att svenska folket nu får reda på att Östersjöfisken fortfarande är perfekt som föda, förklarar Gösta Lindebo.

- Därför är det viktigt att svenska folket nu får reda på att Östersjöfisken fortfarande är perfekt som föda, förklarar G<per>östa Lindebo.</per>


- Vi är naturligtvis medvetna om att Östersjön innehåller olika sorters miljögifter.

- Vi är naturligtvis medvetna om att <loc>Östersjön</loc> innehåller olika sorters miljögifter.


Och det är en oroande faktor.


- Men fiskets olika organisationer ligger hårt på myndigheterna i den här frågan.


Vi kräver att Naturvårdsverket med kraft tar itu med den här saken.

Vi kräver att <org>Naturvårdsverket</org> med kraft tar itu med den här saken.


- Ett sånt löfte har vi också fått av jordbrukminister Ingemund Bengtsson, säger Gösta Lindebo.

- Ett sånt löfte har vi också fått av jordbrukminister <per>Ingemund Bengtsson</per>, säger G<per>östa Lindebo.</per>


39 barn av 100 föds ovälkomna och bara 43 av 100 är aktivt planerade.


Var femte gravid kvinna visar besvärande psykiska störningar under graviditeten.


Lika vanligt är det med svårare psykiska besvär hos modern under barnets sex första levnadsmånader.


Detta är några av alla de data som med lic Åke Nilsson vid psykiatriska kliniken i Lund fått fram i en undersökning av 165 gravida kvinnor.

Detta är några av alla de data som med lic <per>Åke Nilsson</per> vid psykiatriska kliniken i <loc>Lund</loc> fått fram i en undersökning av 165 gravida kvinnor.


På fredagen disputerar Åke Nilsson på avhandlingen.

På fredagen disputerar <per>Åke Nilsson</per> på avhandlingen.


De 165 kvinnorna har intervjuats vid tre tillfällen: efter första besöket på mödravårdscentralen, omedelbart efter förlossningen och sex månader efter barnets födelse.


I den första och tredje undersökningen deltog också psykolog Per-Erik Almgren.

I den första och tredje undersökningen deltog också psykolog <per>Per-Erik Almgren</per>.


Lätta problem är 'normala'


Vissa lättare psykiska symptom anses normala under en graviditet, säger Åke Nilsson.

Vissa lättare psykiska symptom anses normala under en graviditet, säger Å<per>ke Nilsson.</per>


En ökad känslighet, lättare depressionsperioder eller mindre störningar hör till den normala bilden.


Däremot finns det enligt undersökningen en stor grupp kvinnor, nära 45 procent, som under graviditeten visar psykiska symptom som i olika utsträckning påverkar välbefinnandet.


I den gruppen har 17 procent symptom som tyder på påtagliga psykiska besvär.


- Traditionellt anses ju att det är under tiden efter förlossningen man finner de flesta psykiska störningarna, säger Åke Nilsson.

- Traditionellt anses ju att det är under tiden efter förlossningen man finner de flesta psykiska störningarna, säger Å<per>ke Nilsson.</per>


Men enligt mina resultat är psykiska besvär lika vanliga under graviditeten som efter förlossningen.


Psykiska problem under uppväxttiden eller i vuxen ålder före graviditeten kan ge svårigheter under och efter en graviditet, visar undersökningen.


En tidig sexualdebatt och många sexualpartners kan i en del fall tyda på neurotiska störningar.


En moraliserande inställning till sexuallivet i uppväxtmiljön hör också till de faktorer som kan ge psykiska problem vid en graviditet.


Oplanerat barn ger mer besvär


Kvinnans anpassning till det väntade barnet beror också i hög grad på om graviditeten är planerad eller inte.


Dålig eller ingen preventivteknik finns med i bakgrunden hos många av de kvinnor som har svåra problem.


47 procent av kvinnorna i dr Nilssons undersökning var gravida vid giftermålet.


Dessa kvinnor är en riskgrupp, säger han.


De blev i många fall gravida oavsiktligt.


De blev 'tvungna att gifta sig'.


Deras val av äktenskapspartner blev kanske slumpmässigt.


Den personlighetspsykologiska delen av avhandlingen går mera på djupet.


Kvinnor som inte kan acceptera modersrollen i djupare bemärkelse, som inte kan identifiera sig med sin egen mor eller har en markant starkare identifikation med fadern får oftare svårigheter vid en graviditet.


En del kvinnor som förnekar att de haft menstruationssmärtor, som förnekar illamående under graviditeten, kan också få problem efter förlossningen.


Frånvaron av besvär kan vara ett uttryck för en förträngning av graviditeten, säger Åke Nilsson.

Frånvaron av besvär kan vara ett uttryck för en förträngning av graviditeten, säger Å<per>ke Nilsson.</per>


En omedvetet negativ inställning till havandeskapet kan ge en öppen konflikt först när barnet är fött.


Smärtfylld förlossning


Man håller också på att undersöka upplevelsen av förlossningen närmare och det arbetet skall läggas fram i en särskild publikation.


Jag har funnit att man inte kan betrakta själva förlossningen som en fristående företeelse, säger Åke Nilsson.

Jag har funnit att man inte kan betrakta själva förlossningen som en fristående företeelse, säger Å<per>ke Nilsson.</per>


Naturligtvis spelar faktorer som om barnet är önskat eller inte en stor roll vid upplevelsen av smärtan.


Psykiskt instabila kvinnor, som betraktat sig som sjuka under hela graviditeten, anger också en starkare smärtupplevelse.


Om mannen är med eller ej tycks inte spela någon större roll för smärtupplevelsen.


- Jag är själv inte särskilt villig att dra långtgående slutsatser ur materialet, säger Åke Nilsson.

- Jag är själv inte särskilt villig att dra långtgående slutsatser ur materialet, säger Å<per>ke Nilsson.</per>


Men jag anser att undersökningen visar att fri abort, naturligtvis efter kontroll av motiven för ansökan, skulle kunna lösa en del av de problem som finns.


Men övervägande delen av problematiken ligger på attityderna till barnafödande och mödraskap och sådana attitydförändringar kommer på mycket lång sikt.


Åderförkalkning har blivit ett begrepp som bland lekmän och lärde användes för att förklara den försämring i hjärnans funktion som med stigande ålder drabbar oss alla.


Hos somliga kan en sådan funktionsnedsättning vara ringa och långsamt insättande och är då att betrakta som ett led i det normala åldrandets process.


Hos andra däremot kan nedsättningen vara snabbt insättande och ta sig dramatiska uttryck och kan då leda till sådana tillstånd som betecknas som senil demens.


Det är patienter med dessa tillstånd som utgör en stor procent av det klientel som i dag vårdas på ålderdomshem, långvårdskliniker och mentalsjukhus.


I bästa fall kan de nödtorftigt sköta sig själva eller enklare rutingöromål, i sämsta fall är de helt borta från denna världen.


Det råder inget tvivel om att förändringar i hjärnans kärl i majoriteten av fall är orsaken till dessa grava symtom och man måste ha klart för sig att i denna grupp kan någon behandling inte erbjudas.


Det är emellertid säkert så att det finns fall där den bakomliggande orsaken är av annan natur.


Det är bland dessa sistnämnda man över huvud taget kan tänkas nå fram till någon form av åtgärd som kan leda till förbättring.


Anledningen till denna mycket försiktiga optimism är att man under senare år funnit att somliga av dessa fall har haft god nytta av ett operativt ingrepp.


Det rör sig alltså om fall där orsaken till patientens symtom inte primärt är åderförkalkning utan i stället beror på en sannolik störning i cirkulationen av den vätska som omger hjärnan.


En sådan cirkulationsstörning kan bero på ett mekaniskt hinder men också på att balansen mellan nybildning och försvinnande av denna vätska är störd.


Borrar hål


I sådana fall kan neurokirurgerna borra ett litet hål i skallen och föra in ett tunt rör i hjärnans hålrum.


Röret leds sedan ner under huden på halsen vidare in i en av halsvenerna och får utmynna i hjärtats högra förmak.


Det är för övrigt samma operationsmetod som användes hos barn som föds med s k vattenskalle.


Ett sådant operationsförfarande kan leda till 'normalisering' av den störda cirkulationen och kan understundom ge påfallande förbättringar i hjärnans funktion.


Det är framför allt i USA som man tillämpat denna behandlingsmetod på äldre patienter med nedsatt hjärnfunktion.

Det är framför allt i <loc>USA</loc> som man tillämpat denna behandlingsmetod på äldre patienter med nedsatt hjärnfunktion.


När man talar med svenska experter om detta ställer de flesta sig ganska tveksamma:


'Skriv inte om detta med för stora bokstäver.'


'Väck inget hopp om det.'


De rapporter som föreligger har trots detta motiverat en planmässig forskning, bl a på lasarettet i Lund, ett projekt där både psykiater, neurologer, neurokirurger och röntgenologer är engagerade.

De rapporter som föreligger har trots detta motiverat en planmässig forskning, bl a på lasarettet i L<loc>und,</loc> ett projekt där både psykiater, neurologer, neurokirurger och röntgenologer är engagerade.


SDS har talat med en av deltagarna i den vetenskapliga undersökningen, röntgenologen dr Sten Cronqvist i Lund.

<org>SDS</org> har talat med en av deltagarna i den vetenskapliga undersökningen, röntgenologen dr S<per>ten Cronqvist </per>i L<loc>und.</loc>


Problem


Vi måste lära oss att respektera och acceptera att åldrandet så ofta leder till tillstånd där ingen terapi finns.


Det är emellertid å andra sidan i grunden fel att bunta ihop gamla människor på institutioner bara för att de är gamla, säger dr Cronqvist.

Det är emellertid å andra sidan i grunden fel att bunta ihop gamla människor på institutioner bara för att de är gamla, säger dr C<per>ronqvist.</per>


Vi måste i det enskilda fallet inta en aktiv attityd för att utröna om något kan göras för att patientens tillvaro skall bli drägligare.


På S:t Lars sjukhus i Lund tillhör mer än hälften av de patienter som årligen intas, gruppen åldringar.

På <loc>S:t Lars sjukhus</loc> i <loc>Lund</loc> tillhör mer än hälften av de patienter som årligen intas, gruppen åldringar.


Om så bara en procent eller ännu mindre kan erbjudas en behandling av det slag som berörts ovan, så vore det en enorm vinst, både på det mänskliga och det praktiska planet.


Det stora problemet är emellertid just att spåra upp de fall där förutsättning finns för ett operativt ingrepp, dvs de fall där en cirkulationsrubbning i hjärnvätskan kan tänkas föreligga.


Genom den utrustning som finns på röntgendiagnostiska avdelningen vid lasarettet i Lund, en s k gammakamera, finns nu möjligheter att studera dessa cirkulationsförhållanden.

Genom den utrustning som finns på röntgendiagnostiska avdelningen vid lasarettet i <loc>Lund</loc>, en s k gammakamera, finns nu möjligheter att studera dessa cirkulationsförhållanden.


Det är emellertid inte fråga om någon form av röntgenapparatur.


Detektor


Till skillnad från en vanlig röntgen som innebär att röntgenstrålar skickas tvärsigenom patienten och avsätter en bild på röntgenfilmen så sprutas, när gammakameran användes, ett radioaktivt ämne direkt in i patienten.


Detta ämne, som alltså själv utsänder strålar kan via en detektor överföras till ett oscilloskop där man erhåller en bild som på olika sätt kan registreras.


När det gäller de äldre patienterna där man önskar undersöka hjärnvätskans cirkulation sprutas det radioaktiva ämnet in i ryggmärgsvätskan och man kan med hjälp av gammakameran följa ämnets passage, om denna är fördröjd eller sker på vägar som avviker från det normala mönstret.


Gammakameran har emellertid också ett annat användningsområde som ingår i rutinutredningarna vid den neuroradiologiska sektionen på röntgenavdelningen.


Det radioaktiva ämnet kan i stället för att som i det ovan angivna exemplet sprutas in i ryggmärgsvätskan, i stället tillföras direkt till patientens blod.


Utan besvär


Hos patienter som har en tumör i hjärnan, hjärnblödning eller blodpropp i hjärnans kärl, sker då en ansamling av det radioaktiva materialet inom tumören, inom blödningshålan eller i den hjärnvävnad som skadats i anslutning till blodproppen.


Det innebär alltså att man motsvarande det 'skadade' området får en ökad strålning i jämförelse med den omkringliggande vävnaden och att denna skillnad mellan abnorm och normal vävnad kan iakttagas med hjälp av gammakameran.


Den detektor som uppfångar strålningen kan vridas kring patientens huvud och rutinmässigt tar man hos patienter med misstanke på en sådan 'skada' fem olika projektioner, vilket kan ske under loppet av 20-30 minuter.


Det är alltså en snabb undersökning och dessutom försiggår hela proceduren utan minsta besvär för patienten frånsett ett stick i armen, på samma sätt som när sänka tages.


Så snart registreringarna är klara kan patienten i princip resa sig från sin brits utan några kvarstående besvär.


300 vårddagar


Gammakameran ger inte lika fullständig bild av hjärnan som en s k luftskalle eller en s k färgskalle, men båda dessa undersökningar är besvärande för patienten och kräver också att patienten intages på sjukhus.


Eftersom undersökning med gammakameran är så lätt att genomföra och som påpekas utan besvär för patienten, ger alltså gammakameran oss möjligheter att undersöka också polikliniska patienter.


Det är framför allt neurologerna som tagit fasta på detta.


De är av den uppfattningen att kombinationen undersökning med gammakameran och en klinisk undersökning av en erfaren neurolog erbjuder både diagnostiska och praktiska fördelar.


Professor Ragnar Muller vid neurologiska kliniken har gjort ett försiktigt överslag på de besparingar som kan göras genom att bedriva utredningsarbetet polikliniskt på detta sätt.

Professor <per>Ragnar Muller</per> vid neurologiska kliniken har gjort ett försiktigt överslag på de besparingar som kan göras genom att bedriva utredningsarbetet polikliniskt på detta sätt.


Försiktig beräkning visar att en besparing på 75000 kronor, ungefär 300 vårddagar hade kunnat sparas redan under gammakamerans första användningsår.


Gammakameran har också andra användningsområden utöver de två som nämnts här ovan.


Den kan t ex användas också för att spåra tumörer i exempelvis skelett, lungor och njurar.


Det kan förefalla vådligt att tillföra radioaktiva ämnen till patienten med tanke på den strålning som sker, men med de mängder som i dag behöver användas för ett gott resultat är stråldosen mindre, eller i alla fall inte större än vad patienten erhåller vid en ordinär undersökning.


I en del fall - hur många vet man inte - av senil sinnessvaghet har forskarna funnit att det beror på för mycket hjärnvätska som hjärnans vävnader inte kan tillgodogöra sig.


I dessa fall då orsaken alltså inte är den vanliga höggradig åderförkalkning, finns chansen att återföra patienten till ett normalt liv genom en operation av det slag som återges på skissen här intill


Hjärnkirurgen borrar ett litet hål i kraniet och för in en sond i hjärnans hålrum.


Den leds vidare under huden bakom örat, in i en av halsvenerna och utmynnar i hjärtat.


På detta sätt fungerar hjärtat som en pump som håller hjärnhålorna fria från överflödig vätska


Dr Sten Cronqvist förordar en 'storstädning' på mentalsjukhusen.

Dr <per>Sten Cronqvist</per> förordar en 'storstädning' på mentalsjukhusen.


Det skulle kunna återföra många patienter till ett normalt liv


Med s k hjärnscintigrafi får forskarna en sådan här bild av patientens hjärna på ett mycket enkelt sätt.


Metoden är snarlik till gammakameran som är beskriven i artikeln, men tar något längre tid.


Den röda fläcken på bilden är en stor hjärntumör.


Undersökningen med gammakameran i Lund tar inte längre tid än cirka tjugo minuter och sker fullständigt smärtfritt för patienten

Undersökningen med gammakameran i <loc>Lund</loc> tar inte längre tid än cirka tjugo minuter och sker fullständigt smärtfritt för patienten


Psykiatri är vetenskapen om psykiska störningar


I det föregående har flera gånger framhållits likheter mellan djur och människor i fråga om beteende men också olikheter.


Huruvida man skall anse likheterna större än olikheterna eller tvärtom är diskutabelt.


Men en stor skillnad ligger däri att människan är i stånd att utforska sitt eget psyke och medvetet påverka det.


Isolering från andra innebär även för människan en stor psykisk påfrestning.


Men också samlevnaden med andra kan medföra stora problem.


Överhuvudtaget är människans psyke med sin sammansatthet och känslighet utsatt för många slags påfrestningar, och psykiska besvär är också mycket vanliga.


Den vetenskap som sysslar med dessa kallas psykiatri.


Nervositet och stress


Alla människor råkar någon gång ut för vissa psykiska störningar.


Man känner sig nervös, nerverna krånglar, säger man.


Det innebär oftast inte att någon verklig sjukdom drabbat nervsystemet utan är en tillfällig rubbning av den psykiska jämvikten på grund av fysisk eller psykisk påfrestning.


Om en sådan påfrestning blir långvarig, kan resultatet bli ett tillstånd av s k stress, ett slags spänningstillstånd, som beror på att vissa försvarsmekanismer i kroppen trätt i funktion.


Vissa hormoner avsöndras mer än normalt och håller kroppen i ständig alarmberedskap.


Det anstränger olika organ mycket och kan leda till 'stressjukdomar' som magsår, hjärtbesvär och 'nervsammanbrott'.


Pavlov kunde vid sina försök med hundar framkalla psykiska besvär hos försöksdjuren.

<per>Pavlov</per> kunde vid sina försök med hundar framkalla psykiska besvär hos försöksdjuren.


De vande sig vid att mat sattes fram när klockan ringde.


Om det dröjde länge med maten, eller om mat sattes fram bara vissa gånger, eller om signalen varierades så att hunden blev osäker, kunde den bli nervös och retlig och till sist så deprimerad att den inte alls ville äta.


Mentalsjukdomar


Psykiska jämviktsrubbningar som de ovannämnda kan bli långvariga och leda till ett mer eller mindre allvarligt sjukdomstillstånd, en neuros.


Det är mycket svårt att dra en gräns mellan svårare former av neuroser och de sjukdomar som ibland kallas psykoser och som förr brukade kallas sinnessjukdomar.


Alla psykiska sjukdomar, både neuroser och psykoser, kallas numera mentalsjukdomar.


De har vissa gemensamma symptom och kan behandlas med större eller mindre framgång.


Det är svårt att skilja mellan fysiska och psykiska sjukdomar eftersom fysiska besvär kan ha psykiska orsaker och vice versa.


Forna tiders uppfattning om mentalsjukdomars mystiska och skrämmande natur är helt förlegad.


Som tidigare framhållits kan psykiska rubbningar uppstå vid yttre påfrestningar.


Olika människor har olika lätt att utstå sådana.


Somliga har en nervös och känslig läggning, andra en mer robust.


I vissa fall kan psykiska störningar uppstå utan att man kan finna någon yttre anledning.


Man kallar dem endogena (= av inre ursprung).


De kan yttra sig som neuroser, depressioner, ångestkänslor eller tvångsföreställningar.


Möjligen beror de på förändringar i hjärnans verksamhet.


Vid vissa mentalsjukdomar spelar ärftliga faktorer en stor roll.


Det gäller de två vanligaste av de mera kroniska mentalsjukdomarna, den manisk-depressiva och schizofrenin.


Den manisk-depressiva sjukdomen


Vissa människor drabbas av periodiskt återkommande anfall av onormal upprymdhet respektive nedstämdhet.


Symptomen kan bli så allvarliga att en sjukhusvistelse blir nödvändig.


Med moderna metoder kan man mildra symptomen avsevärt, men man kan inte förebygga nya attacker av sjukdomen.


Den kan försvinna efter några sjukdomsperioder eller bli långvarig.


Även periodernas längd kan skifta.


Mellan perioderna är personen i allmänhet fullt frisk.


Denna sjukdom är något vanligare hos kvinnor än hos män.


Ungefär en procent av befolkningen har haft eller har denna sjukdom.


Schizofreni - en gåtfull sjukdom


Ungefär lika vanlig som den manisk-depressiva sjukdomen är schizofrenin.


Eftersom den har en mera förödande effekt på den sjukes själsliv, är den ännu allvarligare.


Omkring hälften av dem som insjuknar blir psykiskt invalidiserade under flera år eller för resten av sitt liv.


I Sverige vårdas 15000-20000 personer på mentalsjukhus för schizofreni.

I <loc>Sverige</loc> vårdas 15000-20000 personer på mentalsjukhus för schizofreni.


Ordet schizofreni betyder ungefär kluven själ.


Troligen är det inte fråga om en enda sjukdom utan en hel grupp av sjukdomar med likartade symptom.


Dessa består av rubbningar i tanke- eller känslolivet.


Inställningen till omvärlden blir förändrad.


Misstänksamhet, fixa ideer och förföljelsemani är vanliga symptom.


Den sjuke kan också bli slö och likgiltig, försjunka i fantasier och uppleva hallucinationer.


I svåra fall blir patienten oåtkomlig och omöjlig att förstå i tankar och tal.


Med moderna metoder kan man få ungefär en fjärdedel av de schizofrena nästan helt återställda och hälften någorlunda förbättrade, medan en fjärdedel blir kroniskt sjuka och därvid alltmer psykiskt avtrubbade.


Eftersom man med mycket små doser av vissa gifter kan framkalla övergående schizofreni-symptom hos friska personer, tänker man sig att sjukdomen skulle kunna bero på ämnesomsättningsrubbningar.


Ett intensivt arbete pågår för att klarlägga denna sjukdom.


Kemiska ämnen med psykiska verkningar


Att vissa i naturen förekommande ämnen verkar stimulerande eller bedövande har människan vetat sedan urminnes tider och också begagnat sig av.


Sådana ämnen är t ex alkohol, koffein, opium och kokain.


Kvist av kokabuske och opievallmo.


Den medicinska vetenskapen har också utnyttjat dessa ämnen.


Dessutom har man genom renframställning och på syntetisk väg fått fram ämnen med liknande och bättre effekter.


Man kan nämna bedövningsmedel som kloroform och eter, smärtstillande medel som morfin- och barbitursyrepreparat m fl .


Dessa ämnen har haft och har mycket stor betydelse för att lindra plågor, men de har också vissa nackdelar.


Dels blir patienten efter hand lätt beroende av dem och dels har de en negativ inverkan på tankeförmåga och vakenhet.


Under de senaste två decennierna har en ny stor grupp av ämnen upptäckts och framställts, som har mycket större och mer specifika verkningar på psyket.


De kallas psykofarmaka och har fått stor betydelse för behandlingen av mentalsjuka.


Olika slag av psykofarmaka


Tidigare i detta kapitel har nämnts en del om transmittorsubstanserna, som överför impulser från en nervcell till en annan vid synapserna.


Bland dem är flera monoaminer, som spelar en viktig roll vid överföringen av impulser inom hjärnan.


Det har visat sig att ett överskott av monoaminer leder till att aktiviteten i vissa delar av hjärnan skruvas upp med oros- och spänningstillstånd som följd.


Vid underskott mattas aktiviteten och depressionstillstånd kan bli följden.


Detta gäller särskilt det retikulära och det limbiska systemet (se s 160 och 162).


Psykofarmaka kan indelas i två grupper.


Den ena består av de dämpande, rogivande medlen.


Åtminstone en del av dem förstör vissa monoaminer eller hindrar dem från att verka.


I Indien finns en växt, Rauwolfia, som befolkningen i hundratals år har använt för att bereda medicin mot sömnlöshet och orostillstånd.


Sedan 1950 har man renframställt ett fyrtiotal olika ämnen från rötterna av denna växt.


Ett av dem är reserpin, som har en starkt lugnande verkan och som av läkarna användes vid svåra maniska tillstånd.


I små doser kan det också användas mot högt blodtryck.


Reserpin kan emellertid ha en del biverkningar, som begränsar dess användbarhet.


Rauwolfia-växten, ur vars rötter reserpin framställes.


En grupp av rent syntetiskt framställda ämnen, fentiazinföreningarna, har fått stor betydelse som lugnande medel.


Ett av dem (klorpromazin) säljes under namnet Hibernal och användes som ett verksamt medel mot schizofreni och även mot maniska tillstånd.


Ett annat är Lergigan, som användes mot sjösjuka och allergier men också som lugnande medel och sömnmedel.


Betydligt mildare verkningar har en annan grupp av ämnen, till vilken hör meprobamat.


Det var den verksamma substansen i de mycket omtalade 'lyckopillerna', som för en del år sedan var de mest använda lugnande medlen.


Det visade sig vara vanebildande och missbrukades i stor omfattning, varför man numera inte använder dem så mycket.


Den andra gruppen av psykofarmaka är de uppiggande, stimulerande medlen, som användes mot depressionstillstånd.


Till dem hör amfetaminerna, varav det mest kända är Preludin.


De verkar snabbt men kortvarigt på lättare depressioner och trötthetstillstånd och är också aptitnedsättande, vilket gör att de användes som bantningsmedel.


Dessvärre är de vanebildande och har särskilt i Sverige kommit att missbrukas i stor omfattning.

Dessvärre är de vanebildande och har särskilt i <loc>Sverige</loc> kommit att missbrukas i stor omfattning.


Det finns också antidepressiva medel med långsammare och mera långvarig och kraftig verkan.


De har i allmänhet vissa biverkningar och måste användas med försiktighet, men de har i stor utsträckning kunnat ersätta elchockbehandlingen, som är ett mycket verksamt medel vid svåra depressioner men som många människor känner skräck för.


Ett nytt medel, som har visat sig kunna förebygga depressioner hos manisk-depressiva patienter, är alkalimetallen litium, nära besläktad med natrium.


Det prövas nu vid svenska sjukhus.


Hallucinogener


På senare tid har det skrivits och talats mycket om en del ämnen, som framkallar egendomliga psykiska tillstånd med bl a hallucinationer och som därför ofta kallas hallucinogener.


I själva verket har de varit kända i tusentals år.


I Mellanamerika användes de långt före Columbus' dagar av indianerna, särskilt i samband med religiösa ceremonier.

I <loc>Mellanamerika</loc> användes de långt före <per>Columbus'</per> dagar av indianerna, särskilt i samband med religiösa ceremonier.


Hallucinogener framställes ur olika växter.


Ur en kaktusart framställes meskalin och ur mjöldryga, en svamp som parasiterar på sädesslag, får man råmaterialet till LSD.


Dessa ämnen kan inte kallas psykofarmaka, eftersom de framkallar psykiska rubbningar i stället för att bota sådana.


Men de har väckt vetenskapsmännens intresse, främst därför att man har tyckt sig finna likheter mellan deras verkningar och symptomen vid schizofreni.


Till sin kemiska sammansättning påminner hallucinogenerna om vissa monoaminer.


Meskalin framställes ur peyote-kaktusen.


Rågax med mjöldryga.


Det har emellertid uppstått strid om forskarnas juridiska och moraliska rätt att använda dessa droger på försökspersoner.


Man fruktar att de kan ha varaktigt skadliga verkningar.


I USA har entusiastiska skildringar av kända författare och konstnärer väckt ett stort intresse för hallucinogenerna.

I <loc>USA</loc> har entusiastiska skildringar av kända författare och konstnärer väckt ett stort intresse för hallucinogenerna.


Man påstår sig med deras hjälp kunna 'frigöra inre krafter' och uppleva en 'högre verklighet'.


Motståndarna menar att de bara möjliggör en tillfällig flykt från verkligheten och kan vara farliga, medicinskt och socialt sett.


Alkohol och narkotika


Som förut framhållits har stimulantia och narkotika, d v s uppiggande och bedövande medel, varit kända i alla tider och överallt.


Man har använt dem på grund av deras verkningar på nervsystemet utan att känna till dessas fysiologiska natur.


Att de i allmänhet varit vanebildande och vid långvarigt bruk haft farliga följder har man väl vetat, men det har inte avhållit alla från missbruk.


I våra dagar vet man en hel del om de fysiologiska verkningarna också, men i nästan alla länder har man stora problem med alkohol- och narkotikamissbruk.


Gemensamt för alkohol och narkotika är att de påverkar det centrala nervsystemet.


I små doser ger de en känsla av avspänning och välbefinnande.


I fråga om alkohol och många narkotika beror detta på att vissa nervcentra, som har en hämmande effekt på hjärnbarken, blir bedövade och mer eller mindre kopplas ur.


Detta uppfattas som en stimulans.


Större doser bedövar allt större delar av centrala nervsystemet, så att den narkotiska effekten slår igenom.


Eftersom alkohol och många lugnande medel och sömnmedel har likartade verkningar, blir effekten kraftigt förstärkt vid en kombinerad förtäring av dessa ämnen.


Bruk leder lätt till missbruk


Regelbundet bruk av alkohol och narkotika leder ofta till att kroppen vänjer sig vid dem.


Det behövs allt större doser för att framkalla effekt.


Efter längre eller kortare tid kan så ett beroende uppstå.


Det innebär ett behov eller begär efter ämnet i fråga och mer eller mindre svåra psykiska och fysiska symptom om inte begäret tillfredsställes.


Tillståndet kallas alkoholism eller narkomani och är svårbehandlat.


Särskilt farliga är morfinpreparaten.


Redan efter några dagars behandling t ex på sjukhus kan tillvänjning och beroende uppstå.


Doserna måste ökas 50-200 gånger, och om behandlingen avbrytes uppstår psykiska besvär i form av oro och ångest och fysiska i form av feber, smärtor och kramper.


Ny tillförsel av giftet är det enda som snabbt häver symptomen.


Det tar annars flera dagar innan de är helt borta.


De tidigare nämnda lugnande medlen har samma verkningar, men det tar betydligt längre tid och fordrar betydligt större doser.


Detsamma gäller alkohol, som måste missbrukas i åratal innan verklig alkoholism uppstår.


De ämnen, som direkt stimulerar centrala nervsystemet, t ex amfetaminer och kokain, har inte samma fysiologiska tillvänjningseffekt, men de kan leda till ett starkt psykiskt beroende och till svåra rubbningar vid långvarigt bruk.


Bruk av alkohol och narkotika i små doser kan innebära en omedelbar fara, t ex för trafikolyckor, eftersom omdömet trubbas av och reaktionstiden förlängs.


Den största faran ligger emellertid i att allt bruk lätt leder till vanebildning och missbruk.


Alkoholism och narkomani


När missbruket har lett till alkoholism eller narkomani, har det också uppstått störningar i de fysiologiska förloppen i kroppen.


Vid alkoholism uppstår t ex förändringar i levercellens mitokondrier.


Många av sjukdomssymptomen beror emellertid på näringsbrist och vitaminbrist, som uppkommer genom att alkoholister och narkomaner oftast lever ett oregelbundet liv utan ordnade måltidsvanor.


Den medicinska behandlingen, som givetvis är nödvändig om dessa personer skall kunna räddas till liv och hälsa, måste därför i första hand ta sikte på att förbättra allmäntillståndet genom närings- och vitamintillförsel.


Samtidigt företas en 'avgiftning' genom att den sjuke långsamt avvänjes med allt mindre doser av giftet i fråga.


Efter denna akutbehandling vidtar en betydligt svårare och långvarigare efterbehandling, då man skall försöka hindra patienten att återfalla i missbruk.


Sedan några årtionden tillbaka har bostadsfrågorna ansetts så viktiga att de blivit en hela samhällets angelägenhet.


Stat och kommun har genom regleringar, lagstiftningar, subventioner och ekonomiskt stöd försökt påverka tillgång och efterfrågan på bostäder i en riktning som ansetts gagna samhället.


Målet för bostadspolitiken är att var och en ska ha möjlighet att skaffa en tillräckligt rymlig, tillräckligt modern och samtidigt välbelägen bostad.


Bostadspolitiken från 1920-talet och fram t o m krigsslutet


Under 1920-talet höjdes hyrorna kraftigt i förhållande till realinkomsten och i förhållande till andra utgiftsposter.


Det blev lönsamt att bygga och äga hyresfastigheter.


Man kan med fog påstå att ett visst spekulationsbygge ägde rum.


Byggnationen inriktades på små lägenheter.


Lägenheter på ett rum och kök ställde sig lönsammast för hyresvärdarna, och denna lägenhetstyp var den vanligaste under en följd av år.


Den trångboddhet som var alltför vanlig inom stora samhällsgrupper bibehölls härigenom.


Samhället var ointresserat av att ingripa för att få en ändring till stånd.


Man avvecklade t o m de begränsade insatser på bostadsmarknaden som gjorts under första världskriget.


Under 30-talet förändrades sakta synen på bostadsbyggandet.


Samhället började få upp ögonen för de rådande missförhållandena på bostadsmarknaden.


Man gav lån och bidrag för att förbättra undermåliga bostäder på landsbygden.


Ett försök till familjevänligare bostadspolitik var också de bidrag som gavs till kommuner som byggde s k barnrikehus.


Man kan alltså under 30-talet se ett försök till aktiv bostadspolitik, även om den politiken fick karaktären av punktinsatser.


När andra världskriget bröt ut sjönk takten i bostadsbyggandet.


Medan 59000 lägenheter färdigställdes 1939, var motsvarande siffra år 1941 endast 17000.


Räntorna höjdes, det rådde brist på material och arbetskraft, då andra områden inom näringslivet krävde ökade insatser av produktionsfaktorer.


Man insåg att den dämpade takten i nybyggnaden ganska snart skulle leda till bostadsbrist och, som en följd av det minskade utbudet, höjda hyror.


Ett sådant framtidsperspektiv var minst av allt lockande.


Barnkullarna tenderade att öka och en fortsatt stark inflyttning från landsbygden till städerna kunde förväntas.


Det var väsentligt att bostadsbyggandet höll jämna steg med de ökade krav på bostäder som detta ledde till.


En hyreshöjning skulle få besvärande konsekvenser.


Levnadskostnaderna i övrigt hölls tämligen konstanta och höjda hyror skulle öka fastighetsägarnas realinkomster på hyresgästernas bekostnad.


Hyreshöjningar kunde också resultera i kompensationskrav vid löneförhandlingarna, något som lätt kunde få till följd en ovälkommen inflation.


För att stimulera till ökat byggande och för att hålla hyreskostnaderna nere ingrep nu staten.


Man gav statliga topplån till bostadsbyggandet.


Man medgav räntefria tilläggslån för att byggkostnader och hyror skulle kunna hållas vid förkrigsnivå.


Man subventionerade ränteutgifterna, så att tillfälliga räntehöjningar inte skulle slå igenom i form av höjda hyror.


Man införde också en allmän hyresreglering.


Hyrorna för hus som byggts före 1942 låstes fast vid den nivå som rådde detta år.


För hus byggda senare räknade man fram en skälig hyra, som grundade sig på produktionskostnader, ränteutgifter och utgifter för skötsel av fastigheten.


Med dessa metoder lyckades man hålla hyrorna under kontroll under krigsåren, men speciellt i städerna upplevde man en växande brist på bostäder.


En ny bostadspolitik tar form


Vid krigsslutet tog en helt ny bostadspolitik form.


Huvuddragen i denna har blivit bestående till slutet av 60-talet.


Man har strävat efter att bygga ifatt bostadsbristen, öka lägenhetsstandarden och samtidigt hålla hyrorna på rimlig nivå.


För att en lägenhet skulle anses motsvara fordringarna borde den vara så stor att det förutom köket blev minst ett rum per två familjemedlemmar.


Den skulle vidare vara försedd med vatten, avlopp, centralvärme och badrum.


Rimliga hyreskostnader för en sådan standardlägenhet skulle få motsvara högst 20 % av en industriarbetares inkomst.


Så här kommer många lägenheter att byggas.


Av bilden framgår 'ramen' d v s bärande väggar samt vatten och avlopp.


Hyresgästen bestämmer sedan själv hur rumsindelningen skall vara.


Väggarna kan också lätt flyttas.


För att nå upp till dessa mål var det givetvis inte tillräckligt att lagstifta om bostadsstandard eller övervaka byggandet.


Man måste mera aktivt styra och stimulera byggandet.


Ekonomiska lagar om tillgång och efterfrågan kunde inte ensamma få styra byggnationens inriktning.


På en fri marknad skulle den som har ekonomiska möjligheter kunna bygga vad som helst.


Kommunerna har huvudansvaret för bostadsförsörjningen.


Kommunen avgör var, när och hur bebyggelse ska ske.


Instrumenten för detta är de stads- och byggnadsplaner kommunerna upprättar.


Som stöd för kommunerna finns lagar om kommunal förköpsrätt till mark och lagar om expropriation, dvs tvångsinlösen av mark.


Kommunerna svarar också, genom allmännyttiga bostadsföretag, för en stor del av de flerfamiljshus som byggts.


Kooperativa bostadsföretag och enskilda byggmästare har dock också möjlighet att köpa mark för att bygga bostäder.


Diagrammet överst på s 72 visar flerfamiljshusens fördelning på olika ägandekategorier.


Flerfamiljshusens fördelning på olika ägandekategorier


För att friställa kapital, material och arbetskraft till sådan byggnation som anses mest samhällsnyttig, finns lagstiftning om igångsättningstillstånd för ur samhällets synpunkt mindre angelägna byggen.


Statliga lån till bostäder


I den statliga bostadspolitik som gällt t o m 1967 har staten givit stora ekonomiska bidrag till bostadsbyggandet.


Man har fortsatt att lämna topplån.


Lånevillkoren har varit så beskaffade att de har medverkat till att hålla bostadskostnaderna på rimlig nivå.


Bottenlånen har placerats på den öppna kreditmarknaden, men staten har åtagit sig en garanti för att räntorna inte ska överstiga vissa procentsatser.


Staten har också lämnat ränte- och amorteringsfria tilläggslån.


Samtliga dessa lån och bidrag har förutsatt att de nyproducerade bostäderna hållit en viss minimistandard.


Fr o m 1968 har den statliga bostadslånepolitiken radikalt förändrats.


De tidigare subventionerna har borttagits.


I princip ska de reella kostnaderna för en fastighet belasta densamma.


I avsikt att neutralisera den kostnadshöjande effekten av detta har införts s k paritetslån, vars innebörd är att en del av de kostnader för en fastighet som skulle betalas när denna är ny, skjuts framåt i tiden.


Genom denna omfördelning i tiden av kostnader motverkas också en del av den hyressplittring (se nedan) som kan uppkomma på grund av förändringar av byggnadskostnaderna.


Hur finansieras bostadsbyggandet?


Man har från samhällets sida garderat sig mot att de fastighetsägare som utnyttjat statliga lån och bidrag genom höga hyror gjort sig oförtjänt stora vinster.


Man fortsatte därför även efter kriget den år 1942 införda hyresregleringen.


Samtidigt förband man de statliga lånen och bidragen med hyreskontroll.


Länsbostadsnämnderna fick i uppgift att fastställa maximihyror.


På så sätt har man ansett att de statliga subventionerna kommit hyresgästerna tillgodo.


Hyresregleringens avskaffande


Under 50-talet övergav man systemet med tilläggslån.


Man började också gradvis avveckla den allmänna hyresregleringen.


Avsikten var att den skulle avvecklas när det kunde konstateras att bostadsbrist inte längre rådde på en viss ort.


Från början gällde hyresregleringen cirka 500 platser.


Vid mitten av 60-talet fanns den kvar på endast 160 ställen.


Man har så småningom kommit överens om att hyresregleringen i längden inte ens bör finnas kvar på platser där bostadsbrist råder.


Anledningarna till detta förändrade synsätt är flera.


Från början låstes hyrorna för äldre fastigheter till 1942 års nivå, eller - för senare byggda hus - till den aktuella produktionskostnaden.


Under årens lopp har det varit nödvändigt att ge fastighetsägarna kompensation för starkt höjda omkostnader för reparationer och skötsel av fastigheter.


Räntenivån har också höjts kraftigt, speciellt under 60-talet.


Fastighetsägarna har fått kompensation via generella hyreshöjningar som bestämts av regeringen på förslag av statens hyresråd.


Eftersom hyreshöjningarna varit generella, har vissa fastighetsägare fått mera än vad som motsvarat kostnadsökningen, andra har fått mindre.


Ytterligare ett skäl för hyresregleringens slopande är att det varit svårt att hålla hyresstegringen inom de önskade gränserna när det gällt nyproduktion.


Detta har medfört hyressplittring.


Som en följd av att hyrorna knutits till produktionskostnaderna har lägenheter med ungefär samma standard och läge kunnat ha avsevärt olika hyror därför att de haft olika byggnadsår.


I storstadsområdena märks hyressplittringen mest.


Där har äldre centralt belägna, eftertraktade lägenheter varit betydligt billigare än nya lägenheter långt från stadens centrum.


Denna hyressplittring, som oftast drabbat unga familjer, har betraktats som mycket otillfredsställande, särskilt som den uppkommit på grund av statliga ingripanden i marknadsmekanismen.


1969 - ny hyreslag och nya bostadstillägg


År 1969 trädde en ny hyreslag i kraft.


Samtidigt förändrades 1942 års hyresregleringslag på flera punkter.


Den nya hyreslagen säger att hyressättningen grundas på avtal mellan hyresvärd och hyresgäst.


Den ger också hyresgästen större besittningsrätt till sin lägenhet.


Hans möjligheter att hyra ut lägenheten i andra hand eller att byta lägenhet har ökat.


Den fria hyressättningen begränsades samtidigt av att hyresregleringslagen fram till 1971 existerar jämsides med den nya lagen.


Hyrorna för de cirka en halv miljon lägenheterna på de år 1968 hyresreglerade orterna har inte kunnat höjas annat än i samband med ombyggnad och förbättring.


De lägenheter som har färdigställts efter år 1968 undantas helt från varje hyresreglering.


För att stimulera barnfamiljernas efterfrågan på bostäder av tillfredsställande storlek och standard har fr o m 1969 införts statliga och kommunala bostadstillägg.


Dessa tillägg, som utbetalas kontant och inte är förbundna med några krav på att pengarna verkligen används till bostadskonsumtion, utgår i förhållande till följande tre faktorer: familjestorlek, inkomst samt bostadens storlek och i viss mån standard.


Cirka 400000 familjer är berättigade till statliga bostadstillägg.


Kan man komma tillrätta med bostadsköerna?


Bostadspolitiken i Sverige har varit mycket omdiskuterad.

Bostadspolitiken i <loc>Sverige</loc> har varit mycket omdiskuterad.


Statens oförmåga att 'bygga bort' bostadsköerna har starkt kritiserats.


Genom olika utbudsstimulerande åtgärder har man höjt bostadsproduktionen från 50000 lägenheter per år 1950 till omkring 100000 vid slutet av 1960-talet.


På grund av omflyttningen från landsbygd till stad, lägre giftermålsålder och ökade krav på bostadsstandard har köerna på många håll ändå inte visat tendens till minskning.


Många anser detta vara en naturlig följd av systemet.


Hyreskontroll skapar bostadsbrist.


Med bibehållen hyresreglering går det inte att bygga ifatt köerna.


Utan hyreskontroll skulle jämvikt råda vid P0.


Hyreskontrollen maximerar hyran till P1.


Följden blir ett efterfrågeöverskott = e.


Bostadsbristen har, anser man, uppkommit därför att hyrorna har hållits under jämviktsnivå.


Om priset på en vara hålls under jämviktspriset måste ett efterfrågeöverskott uppkomma.


När marknadsmekanismen sätts ur spel, måste bostäderna fördelas efter andra grunder.


I Sverige fungerar bostadsförmedlingar, som fördelar lägenheter efter speciella principer.

I <loc>Sverige</loc> fungerar bostadsförmedlingar, som fördelar lägenheter efter speciella principer.


Bostadsförmedlingarna - framförallt i storstadsområdena - har långa köer av bostadssökande.


Dessa köer är dock av olika skäl mycket otillförlitliga mått på den reella bostadsefterfrågan.


Om fortsatt hyresreglering gör att hyrorna hålls under jämviktsnivå, kommer vi att få dras med konstanta bostadsköer.


Tillåts däremot hyrorna stiga utan kontroll, uppnås snart ett läge där tillgången motsvarar efterfrågan och köerna försvinner.


Andra åter anser att denna metod inte löser bostadsfrågorna, endast maskerar den.


Enda möjligheten att motverka bostadsbristen är att bygga ännu mera.


Frågan är närmast vad man menar med bostadsbrist.


Ställer man enbart krav på att varje människa ska ha någonstans att bo, är det troligt att en fri bostadsmarknad skulle lösa problemet med bostadsköerna.


Ställer man däremot bestämda krav på lägenheternas beskaffenhet och storlek måste man bygga mer.


Här, som på så många andra områden, måste det bli fråga om en avvägning där hänsyn måste tas till såväl sociala aspekter som till de resurser vårt samhälle förfogar över.


Så här bor Svenskson enligt den senaste bostadsräkningen.

Så här bor <per>Svenskson</per> enligt den senaste bostadsräkningen.


Tabellen visar 1 antal hushåll, 2 antal personer som bodde i dessa hushåll och 3 hur många av dem som var barn.


(Källa: Veckans affärer 9 oktober 1969.)

(Källa: Ve<org>ckans affärer 9</org> oktober 1969.)


Arbets- och diskussionsuppgifter


Hyresbidragen och bostadstilläggen:


Hur fungerar dessa, hur stora är de i olika inkomstklasser och vid skilda familjestorlekar?


Hög bostadsstandard - vad är det?


Är det en stor lägenhetsyta?


Elektronugn och diskmaskin?


Närhet till naturen, närhet till affärer och service?


Servicehuset - ska vi sträva efter det som normal boendeform?


Vi upplever f n en befolkningsexplosion.


Jordens befolkning ökar med mer än 50 miljoner människor om året.

<loc>Jordens</loc> befolkning ökar med mer än 50 miljoner människor om året.


Om 40-50 år beräknas världens folkmängd vara fördubblad.


Det allvarliga problemet är att livsmedelsproduktionen inte ökar i takt med befolkningstillväxten.


Redan nu är situationen prekär.


Två tredjedelar av jordens alla människor kan inte äta sig mätta och hälften lider av direkt svält.


Man brukar skilja på industriländer (i-länder) och utvecklingsländer (u-länder).


Industriländerna är starkt industrialiserade och har hög levnadsstandard.


De rikaste av dem finns i Nordamerika, i Nord- och Västeuropa samt i Australien och på Nya Zeeland.

De rikaste av dem finns i <loc>Nordamerika</loc>, i N<loc>ord- </loc>och V<loc>ästeuropa </loc>samt i A<loc>ustralien </loc>och på N<loc>ya Zeeland.</loc>


U-länderna är i regel jordbruksländer med låg levnadsstandard och ofta med en kvardröjande analfabetism i stora befolkningsgrupper.


Det går dock inte att dra någon skarp gräns mellan i-länder och u-länder.


Termen utvecklingsländer tar fasta på att man i dessa länder är på väg mot eller i framtiden måste spåra in på en utveckling mot mera industrialiserat näringsliv och högre utbildningsstandard för att kunna uppnå högre levnadsstandard.


I början av efterkrigstiden användes termen underutvecklade länder.


Man har velat komma ifrån denna då den onekligen sätter en mindrevärdesstämpel på vissa länder.


En av världens mest angelägna samarbetsuppgifter har under efterkrigstiden varit att försöka åstadkomma en försörjningsbalans så att industriländernas överskottsprodukter kan komma u-länderna tillgodo, samtidigt som möjligheter skapas för inhemsk industri i dessa länder.


Nödvändigheten av utvecklingssamarbete har framstått allt klarare.


Bistånd har också givits i olika former.


Det har varit lån och gåvor i pengar.


Det har varit experter som skickats ut för att bygga och organisera kommunikationer, jordbruk och industri, skolor, universitet och sjukhus.


Det har varit stipendier till studenter från utvecklingsländerna för studier vid amerikanska, asiatiska och europeiska högskolor etc.


Bistånd har givits genom internationella organ och främst då FN.

Bistånd har givits genom internationella organ och främst då <org>FN</org>.


Men hjälpen har framför allt kommit från enskilda stater.


Sålunda satsade Förenta staterna under femårsperioden 1955-1960 sammanlagt 81 miljarder svenska kronor, varvid de största beloppen gick till Sydvietnam, Sydkorea och Indien.

Sålunda satsade <loc>Förenta staterna</loc> under femårsperioden 1955-1960 sammanlagt 81 miljarder svenska kronor, varvid de största beloppen gick till S<loc>ydvietnam,</loc> Sy<loc>dkorea o</loc>ch In<loc>dien.</loc>


Under samma period lämnade Sovjetunionen 15 miljarder mätt i svenska kronor med Indien som störste mottagaren.

Under samma period lämnade <loc>Sovjetunionen</loc> 15 miljarder mätt i svenska kronor med <loc>Indien</loc> som störste mottagaren.


Storbritannien, Frankrike och Västtyskland bidrog under samma tid med omkring 10 miljarder vardera.

<loc>Storbritannien</loc>, F<loc>rankrike </loc>och V<loc>ästtyskland </loc>bidrog under samma tid med omkring 10 miljarder vardera.


Siffrorna kan ställas under debatt.


Bl.a. är det ofta oklart om militär hjälp räknas in i beloppen.


Sverige har visat intresse för att ge sitt bidrag till utvecklingssamarbetet.

<loc>Sverige</loc> har visat intresse för att ge sitt bidrag till utvecklingssamarbetet.


Perioden 1955-1960 gav vi en sammanlagd hjälp på 75 miljoner kronor: 1960-65 hade den ökat till 575 miljoner.


Riksdagen beslöt 1968 att anslaget till u-hjälpen skall öka, så att det senast 1974/75 utgör en procent av bruttonationalprodukten.


Biståndet kommer då att omfatta mer än två miljarder kronor årligen.


Ungefär 40 procent av anslaget går till FN och dess fackorgan för vidare utdelning.

Ungefär 40 procent av anslaget går till <org>FN</org> och dess fackorgan för vidare utdelning.


Den övriga delen, det direkta svenska biståndet till u-länderna, förvaltas av SIDA (Swedish International Development Authority), som är ett statligt ämbetsverk under utrikesdepartementet.

Den övriga delen, det direkta svenska biståndet till u-länderna, förvaltas av SI<org>DA (Swedish International Development Authority), so</org>m är ett statligt ämbetsverk under utrikesdepartementet.


WHO:s uppgift är att förebygga sjukdomar.

<org>WHO:s</org> uppgift är att förebygga sjukdomar.


Här tas ett blodprov på ett kongolesiskt barn för ett malariatest.


FAO är FN:s organisation för närings- och jordbruksfrågor.

<org>FAO</org> är <org>FN:s</org> organisation för närings- och jordbruksfrågor.


Här en veterinärstation i Afganistan, där bönderna får sin boskap vaccinerad.

Här en veterinärstation i <loc>Afganistan</loc>, där bönderna får sin boskap vaccinerad.


Husdjursvaccinationen i u-länderna räddar miljonvärden och bidrar på sitt sätt till en högre levnadsstandard bland folket.


Undervisning i alla former ingår i FN:s u-landshjälp.

Undervisning i alla former ingår i <org>FN:s</org> u-landshjälp.


Här tränas afrikaner på en traktormotor.


Det är inte minst tekniska framsteg som ger förutsättningar för högre levnadsstandard i u-länderna.


Tidningsklipp DN 30 jan. 1968

Tidningsklipp <org>DN</org> 30 jan. 1968


Det finns inte någon av alla omfattad definition på vad som menas med ett u-land.


De länder om vilka tveksamhet oftast råder har på kartan givits en streckrandning.


På grund av deras låga nationalinkomster finns det ändå skäl att beteckna dem som u-länder.


I I-länderna de industrialiserade länderna, bor något över 1 miljard människor, 30 procent av jordens befolkning.

I I-länderna de industrialiserade länderna, bor något över 1 miljard människor, 30 procent av jo<loc>rdens b</loc>efolkning.


De svarar för ungefär 70 procent av 'världsinkomsten', har över 80 procent av världsexporten och ökar i genomsnitt sin inkomst per invånare med över 300 kr om året.


I USA ökar nationalinkomsten varje år med ett belopp som är jämförbart med den totala nationalinkomsten i Indien eller Afrika.

I <loc>USA</loc> ökar nationalinkomsten varje år med ett belopp som är jämförbart med den totala nationalinkomsten i <loc>Indien</loc> eller <loc>Afrika</loc>.


Sverige tillhör de rikaste bland de rika.

<loc>Sverige</loc> tillhör de rikaste bland de rika.


Nationalinkomsten är nästan dubbelt så stor som Pakistans - Pakistan har över 105 miljoner invånare.

Nationalinkomsten är nästan dubbelt så stor som <loc>Pakistans</loc> - <loc>Pakistan</loc> har över 105 miljoner invånare.


Med ett par promille av världens befolkning svarar Sverige för dryga två procent av världshandeln.

Med ett par promille av världens befolkning svarar <loc>Sverige</loc> för dryga två procent av världshandeln.


Genomsnittssvensken har en inkomst på ungefär 12000 kr om året.


I två tredjedelar av u-länderna är genomsnittsinkomsten under, ofta långt under, 700 kr om året.


1966 gick 0,64 procent av den svenska nationalinkomsten till u-länderna.


I U-länderna bor över 2 miljarder människor, 70 procent av världens befolkning.


Deras andel av 'världsinkomsten' är ungefär 30 procent.


De svarar för knappa 20 procent av världens export.


De ökar årligen sin genomsnittsinkomst per invånare med cirka 10 kr.


60 procent av tredje världens invånare är analfabeter.


300 miljoner har malaria, 10 miljoner spetälska, 400 miljoner ögonsjukdomen trakom.


Barndödligheten ligger ofta 10 gånger över den svenska.


Proteintillgången per invånare och dag är cirka 10 gram - över 50 i i-länderna - mot ett behov på 45 gram.


I Indien går det nära 6000 människor på varje läkare, i Etiopien nära 100000, i Ruanda nära 150000 - i Sverige under 1000, i USA under 700.

I <loc>Indien</loc> går det nära 6000 människor på varje läkare, i E<loc>tiopien </loc>nära 100000, i Ru<loc>anda n</loc>ära 150000 - i Sv<loc>erige u</loc>nder 1000, i USA<loc> un</loc>der 700.


Jag låg länge vaken i natt.


Mina tankar snubblade på varann.


Jag hade svårt att få någon ordning på dem.


De kom alltför fort på varann.


Något kort ögonblick tyckte jag att jag såg sakerna i deras rätta sammanhang.


Så har det varit flera nätter, jag har haft tankarna springande i långa korridorer och inte kunnat hitta någon utväg för dem.


Jag läste någonting i en aftontidning igår som snuddade vid jämlikhetsproblemet.


Medan jag bäddade sängarna försökte jag komma ihåg i vilken tidning det var.


Jo, ett uttalande i Expressen av Rose Kennedy.

Jo, ett uttalande i E<org>xpressen </org>av R<per>ose Kennedy.</per>


Hon sade någonting om kvinnans roll som jag reagerade starkt emot.


Jag gick ner till matrummet och hittade vår tonåring vid matbordet.


Han räckte mig tidningarna, så att jag kunde leta fram Rose Kennedys ord.

Han räckte mig tidningarna, så att jag kunde leta fram R<per>ose Kennedys </per>ord.


Hennes berömmelse beror på att hon har fött ett antal barn och att två av dem i sin tur har gjort namnet Kennedy känt i hela världen.

Hennes berömmelse beror på att hon har fött ett antal barn och att två av dem i sin tur har gjort namnet <per>Kennedy</per> känt i hela världen.


Nu säger denna kvinna:


'Kvinnans uppgift är att vara gift och att uppfostra barn.'


Det har predikats genom århundraden om moderskapets salighetsvärde.


Moderskapet har framställts som kvinnans första uppgift i livet och kanske också den enda.


Man har sällan tänkt på dem som inte har kunnat få den sociala status som den gifta kvinnan har.


Kvinnan ska ta den heliga modersrollen på sig, uppfostra sina barn, betjäna sin man och helst glömma sin egen existens.


Framför allt ska hon veta att hon är skapad för den rollen, och om hon inte klarar den är hennes egenvärde inte mycket att tala om.


Den här typen av uttalanden förekommer i press och veckotidningar vecka efter vecka.


Det är mannen och barnen, framför allt barnen, som behöver kvinnan hemma, sägs det.


Det talas sällan om att det är kvinnan som behöver sina barn och sin man för att se sig själv som en allmänt accepterad individ i samhället.


Mannen och barnen är ju i själva verket hennes sociala status.


Var har en kvinna makt och en känsla av att hon är någonting väsentligt - och kan nå det så enkelt?


Det är i hemmet!


Kvinnan borde basera sitt liv på sina egna personliga prestationer.


Äktenskapet som en försörjningsmöjlighet borde helt försvinna.


Då först är det möjligt för två ekonomiskt oberoende människor att skapa en gemensam tillvaro med större förståelse och mera gemenskap.


Genom att båda delar yrkeslivet går det naturligare att dela hemarbetet också mellan makarna.


Visst kommer var och en att möta en del svårigheter, men de är till för att övervinnas.


Det är naturligtvis också fråga om att mannen får undvara den personliga servicen hemma lika mycket som att kvinnan delar den ekonomiska bördan med mannen.


Barnen klarar sig bra och bättre om man uppmuntrar dem att fungera självständigt.


Kvinnan behöver inga överflödiga varuhusronder eller dylikt för att pigga upp sitt humör.


Kontakten mellan familjemedlemmarna behöver inte vara kontinuerlig, men den bör vara av bra kvalitet.


Hur ska våra barn ha det för att trivas och få den bästa starten i livet?


Hur löser man bäst barntillsynsproblemen?


Varför dominerar kvinnorna de första åren i barnens liv?


Hör de människorna som tar hand om våra barn till de väl avlönade?


Det är så viktigt att våra barn ska bli lyckliga medborgare i världen!


Har vi någonsin frågat oss om människorna som arbetar med våra barn i daghem, lekskolor, skolor, är tillräckligt intresserade och 'inne' i yrket att ta hand om våra barn?


Hur arbetar de pedagogiskt?


Hur pass mycket och i vilken riktning indoktrinerar de våra barns tänkande och handlande?


Jag har inte tänkt på de här frågorna så mycket tidigare - i varje fall har jag inte tänkt att jag skulle kunna ändra på det som jag eventuellt har kritiserat.


Jag - och många med mig - har tänkt att när skolan tar över är allting bra.


Men hur är det med undervisningen när det gäller att sudda ut könstänkandet?


För utlänningar är det ju roligt att berätta - för de uppskattar det - att våra pojkar har hemkunskap i sjuan.


Men använder de kunskaperna i till exempel matlagning hemma?


Barnen är kvinnodominerade och blir ensidigt påverkade från allra första början.


Mor sköter om dem, hon är hemma.


Daghemmens personal är kvinnlig.


Barnen får den uppfattningen att det där med barn och kvinnor hör bestämt ihop.


Men är det verkligen så?


Om det inte är så måste väl den onda cirkeln brytas!


Industritjänstemannaförbundet har ställt samman en upplysande tabell över 'hur manliga och kvinnliga medlemmar fördelar sig på olika s.k. befattningsskikt inom företagen'.

<org>Industritjänstemannaförbundet</org> har ställt samman en upplysande tabell över 'hur manliga och kvinnliga medlemmar fördelar sig på olika s.k. befattningsskikt inom företagen'.


Ungefär 80 procent av kvinnorna arbetar på de lägsta nivåerna mot ungefär 20 procent av männen.


Kvinnorna har praktiskt taget ingen möjlighet att nå de höga befattningarna inom industrin, inte ens någon mellanposition utom i undantagsfall.


Hur skulle de kunna det?


Procentuellt är ju kvinnorna färre i de tekniska yrkena.


Fortfarande siktar våra döttrar hellre på äktenskapet som yrke.


Eller de vill ha kvinnliga yrken, helst sådana som kan kombineras med tillvaron som hemmafru eller yrken som hjälper dem att bli hemmafruar.


För mannen skall man inte besvära med hemmatjänst och barnavård, det skulle bli för svårt att genomföra, tror säkert många kvinnor.


Ingrid Sjöstrand vill ha flera alternativ till den gamla storfamiljen och den moderna lilla familjen.

<per>Ingrid Sjöstrand</per> vill ha flera alternativ till den gamla storfamiljen och den moderna lilla familjen.


Vi skall utgå ifrån vad barnen behöver.


Pappa, mamma, barn, det är de första roller vi leker oss in i - och vi har svårt att tänka oss dem annorlunda än så som vi upplevde dem från början.


Men ett kallt faktum är att förutsättningarna för de gamla tydliga pappa- och mammarollerna har försvunnit, familjen är inte längre en praktisk nödvändighet för att tillhandahålla dagligservicen.


Den är numera en ganska opraktisk nödvändighet, bottnande i vår trygghets avhängighet av vanor och konventioner, i våra föreställningar om familjen som garant för omtanken om barnen, för värme och samhörighet, ja t o m 'goda seder' och hög (sexual-) moral.


Och förresten har vi knappast längre några alternativ till pappa-mamma-barn-familjen, var och en inom sitt revir, i sin lägenhet bak låsta dörrar.


Den gamla storfamiljen är utdöd och de ansatser till en vidare gemenskap som vi hade i arbetarbaracken, statlängan och i samhörigheten kring gården i kvarterets mitt har vi inte tagit med oss till våra propra nya tätorter.


Vårt hemliga ideal är fortfarande Sörgårdsfamiljen åtminstone byggs lägenheterna, fast ytan har krympt, fortfarande för fullt självhushåll.

Vårt hemliga ideal är fortfarande <per>Sörgårdsfamiljen</per> åtminstone byggs lägenheterna, fast ytan har krympt, fortfarande för fullt självhushåll.


Unga herr far och unga fru mor sätter fortfarande bo med eget linneförråd och servis för tolv personer - och leken går bra så länge den ingenting kräver, d v s tills barnen å ena sidan kräver en vårdare på heltid, eller i den maskinellt topprustade lägenheten, på trekvartstid, medan arbetet å andra sidan kräver heltidsengagemang.


Möjligheterna att skaffa tillfredsställande föräldravikarier är jämförbara med chanserna att vinna på lotteri.


Medan man väntar på turen och barnen växer hankar man sej fram med de olika nödlösningarna: flickorna en flyktig och växlande skara av unga och instabila personer som hamnat i jobbet utan speciella kvalifikationer, dagmammorna, en ännu mera obekant faktor i barnens liv, det knepiga trebarnssystemet där tre grannfamiljer slår sej ihop om en utbildad sköterska - men där barnen lika lite kommer ut ur den trånga miljön med en isolerad kvinnsperson - aldrig en karl för den ensamma mammans barn.


Och slutligen daghemmet, den hittills bästa lösningen - för robusta, grupptåliga, utåtriktade barn.


Trots daghemmens otillräckliga resurser, framför allt personella, visar en färsk undersökning att daghemsbarn är självständigare, mindre ängsligt beroende och mer realitetsanpassade än barn som uppfostras i hemmet.


De här lösningarna går alla ut på att lösa frågan om tillsyn, knappast om fostran.


Också daghemmet ses som en form av förvaring som får rätta sej efter vad de vuxna kan prestera i fråga om lokaler och personal - inte som den plantskola det borde vara, där varje barn får de bästa förutsättningar för att växa.


Vad betyder t ex det två gånger om dygnet upprepade rycket från den ena miljön till den andra för daghemsbarnet?


Den detaljen är knappast planerad utifrån barnets bästa - men tillmötesgår ju vårt behov att 'äga' våra barn.


Först om vi går utanför landet och nuet kan vi få erfarenhet av kollektiv fostran, t ex från kibbutzerna.


Men i fråga om dem, åtminstone i deras ursprungliga form, måste man ta hänsyn till att de startades under hårt yttre tryck för att frigöra så många armar som möjligt.


Liten personal och mycket små resurser var ofrånkomliga villkor.


Att pröva den ursprungliga kibbutzen här vore ungefär som att fostra spartaner i välfärdslandet.


Då är erfarenheterna från helt annorlunda kulturer intressantare, t ex Margaret Meads från arapeshfolket där pappan hade det huvudsakliga ansvaret för barnavården, men där alla barn kunde söka hjälp hos alla vuxna om pappan eller mamman inte fanns till hands.

Då är erfarenheterna från helt annorlunda kulturer intressantare, t ex M<per>argaret Meads </per>från arapeshfolket där pappan hade det huvudsakliga ansvaret för barnavården, men där alla barn kunde söka hjälp hos alla vuxna om pappan eller mamman inte fanns till hands.


Barnen kände trygghet i gruppen och växte upp i en hos oss okänd frihet från ångest och neuroser.


Något av det samma kan vi studera där zigenarna ännu lever i sina ursprungliga storfamiljer.


Barnen går ur famn i famn och är trots bindningen till modern inte uteslutande beroende av henne, något som rimligen bör garantera en större trygghet än ett absolut beroende.


Storfamiljeiden har blivit aktuell på sistone.


Den praktiseras på några håll så att några familjer som trivs tillsammans flyttar ihop och delar på barnavården och skötseln av det jordiska - en rationell och öppen livsform som för barnen måste bli rikare på kontakter och därmed mer stimulerande än isoleringen med en ensam vuxen.


När de vuxna är hemma vill säja - på vardagarna blir det knappast annat än ett trebarnssystem i fast lokal, kanske med en större syskonskara bara.


Storfamiljen av denna typ ställer stora krav på tolerans, hänsyn, mognad - en kollektiv fostran, som inte kräver kollektivt liv av de vuxna måste i längden vara lättare att acceptera för flertalet människor.


Och här har vi inte mycket att utgå från: vi måste vara djärva och visionära nog att tänka oss något nytt.


Vi är tvungna att råda bot på det ångestskapande beroendet av en enda person - vem denna person än är blir friktionsytan abnormt stor.


Och vi måste bort från anstalten där barnen förskockas, tröttas ut och tvingas rivalisera om några få vuxna som inte orkar svara dem alla - en enkönad, avemotionaliserad, också den isolerad miljö utan anknytningar till världen utanför.


Låt oss utgå från vad barnen behöver: trygghet och värme, intresse och stimulans, flera vuxna att lita på och tycka om, kamrater i olika åldrar, svängrum, arbetsmaterial, en fredad vrå och en gemenskap att höra till, någon som putsar näsan och någon som hör på - allt går inte att räkna upp, men vad ska det gå ut på?


Möjlighet att utvecklas efter sina förutsättningar?


Så lite beskärning som möjligt av växandets oerhörda glädje?


Det kan formuleras så olika - men i varje fall vet vi att det inte räcker med att barn är mätta och rena och sysselsatta - saker som i och för sej kan hålla den enskilde vårdaren fullt sysselsatt.


Vi kan inte räkna med att det i framtiden blir lättare än nu för den enskilda familjen att åstadkomma en vardag så rik på upplevelser som barnens hungriga sinnen kräver.


Vi får räkna med att boendet slungas ännu längre bort från arbetsplatsen, att det ännu mer differentierade yrkeslivet kräver alltmer totala insatser, att den lilla familjen med ett eller två barn förblir den dominerande familjetypen.


Det kommer ännu mindre att löna sej att en vuxen ägnar huvudparten av sin arbetstid åt ett eller två barn, allra minst om han är utbildad för nånting annat.


Vi inser redan nu att det inte räcker med att ha fått barn för att kunna fostra barn.


Det skulle inte skada vårt framtidsplanerande om vi vågade tänka lite mer obundet av det existerande samhället.


Nog törs vi t ex ifrågasätta om alla våra bostadsområden måste se ut som de gör: travar med likadana topputrustade enheter centrerade kring snabbköp, kiosk och parkeringsplats?


Många av oss skulle kanske föredra att avstå från komplett privat ekonomiavdelning och få utökad gemensam service i stället.


Vi skulle klara oss alldeles utmärkt utan självhushållets hela prylarsenal, vi skulle kanske rentav trivas bättre med ett mera lättmanövrerat liv, i turistklass.


Men bostadstänkandet - eller är det ett statustänkande? - går mot allt mer totalutrustade bomaskiner - som skulle varje familj kunna utstå en belägring.


Egendomligt i ett samhälle där kollektiv utspisning i skolor och på arbetsplatser allt mer brer ut sej, där konsumtionen går mot allt mera bara-att-värma-produkter i en allt smidigare distribution!


Men så länge barnen är uteslutande hänvisade till att växa upp inom familjens bostad utrustar vi varje bostad så att den ska inge sina bebyggare hoppet att här ska det gå att förverkliga en låt vara maskinell sörgårdsdröm.


Vågade vi släppa bostadens Stavnsbaand och lämna barnen till sina egna bostäder, utformade som ideala hem för barn, skulle vi också våga utforma hela bostadsområdet mer rationellt, mer samhälleligt, mindre lägenhetslåst.


I stället för att sprida bostäderna kring ett renodlat kommersiellt centrum kunde vi knyta dem till en verklig samhällskärna, som tillgodosåg behoven av service, kultur, umgänge.


Här skulle utom affärer och hantverkare finnas tvätteri med klädvård, kantin med matförsäljning, cafe, bibliotek med lyssningsrum, kanske en kvartersbio, teverum, lokaler för sällskapsliv och sport, bastu, möjligen en liten bassäng.


I nära anslutning härtill hemgården, eller vad man vill kalla dem, av intim kvarterstyp, inom sina längor rymmande barnens hus, ungdomsgård, hobbylokaler.


Barnens hus tänker jag mej hellre av modell äldre villa med stora och små rum, fantasieggande prång och skrubbar, dit man kan dra sej tillbaka i ensamhet eller med sin bästis, än som hyperhygieniska och lättstädade lokaler där allt har sitt fastställda ändamål.


Men den viktigaste frågan är inte lokalerna utan personalen.


De som ska handleda barn är en av samhällets viktigaste yrkesgrupper och vi måste rekrytera, utbilda och betala dem därefter.


Varje liten barngrupp bör ha sina 'vikarierande föräldrar' och deras assistenter som stadiga referenser, bland dem bör finnas både män och kvinnor, någon med gedigen psykologisk-pedagogisk skolning - och ingen utan kunskaper om barn och barnuppfostran.


Viktigare än pappersmeriter måste vara viljan till personlig satsning - och viljan att stanna på platsen.


Årsklasskiktningen som håller på att spalta upp hela vårt samhälle - snart kan 41/2-åringar bara leka med 41/2-åringar - bör kunna luckras upp i dessa åldersblandade grupper och kan motverkas genom ett mindre strängt kategoribyggande.


Skolbarnen bör från sina närbelägna fritidslokaler ha fritt tillträde till småsyskon och mindre kamrater, pensionärer må ha möjlighet att fraternisera nedom åldersstrecket, föräldrar må komma och gå - överhuvudtaget kan de äldres speciella kunskaper och intressen komma fler barn tillgodo.


(I framtiden kommer vi förmodligen inte alla att översvämma den fria världen just på söndagar - också ledigheten måste differentieras - små barn kan få se män, vanliga portföljpappor, också på vardagar.)


I stället för den nuvarande situationen där föräldrar och barn är varandras livegna - med överbindningar, aggressioner, otrygghet som följd - (en ny uteslutningsgemenskap som inte kännetecknade den gamla mångfacetterade familjen) har föräldrar och barn ett ömsesidigt oberoende - med obeskurna möjligheter till fritidsumgänge.


Barnen bor i 'sin' gård, men gästar föräldrarna när de vill - och barnens hus har plats för gästande föräldrar.


Föräldrar och barn bör med föräldrarnas ökade fritid få ökade möjligheter att ha roligt tillsammans, men ingendera är utlämnad åt den andra parten så som föräldrar nu kan känna sej utlämnade åt en alltför krävande fostraruppgift - liksom barn är totalt utlämnade åt inkapabla föräldrar.


Barnen har en viss känslomässig och en orubbad materiell trygghet garanterad vad som än händer de biologiska föräldrarna.


Olämpliga föräldrar är inte samma outjämnbara handikapp som nu.


Utopier har den nackdelen att de låter så utopiska, men - eftersom förhållandena nu inte är gynnsamma för någon kategori - borde vi inte i liten skala pröva också andra sätt att leva?


Detta förslag som är ett samlingsförslag av en mängd uppslagsändar som länge legat i tiden är avsett för liten skala.


Alldeles säkert kommer en så annorlunda uppfostran att skapa en annorlunda människa - men det behöver inte bli en sämre.


Det kan bli en öppnare, friare människa, mindre benägen att hänga in sitt privata revir.


Det blir allt vanligare att man i födelseannonser ser att föräldrarna har olika efternamn.


Att på det sättet öppet visa att ett barn är fött 'utom äktenskapet' skulle i de flesta andra länder vara helt otänkbart - hos oss är det väl knappast längre någon som reagerar.


Detta innebär inte att förhållandena är oförändrade i andra länder, som exempel kan nämnas den nya synen på skilsmässa i Italien.


Man måste kanske ändå ställa sig frågan:


Varför har just vi svenskar blivit så toleranta mot olika former av sammanlevnad och varför blir det hos oss allt vanligare att man bildar familj utan att ingå äktenskap?


Antingen är det fel på äktenskapet eller också har våra värderingar förändrats.


Kanske bådadera.


Att värderingarna förändrats är helt säkert riktigt, och om någon förnekar det så låt oss jämföra vår reaktion inför upplysningen om att två ungdomar sammanbor med den vi skulle haft för tjugo år sedan.


Det är här inte bara fråga om ett vagt accepterande av rådande förhållanden.


Den 'nya' sexualmoralen har påverkat oss alla men samtidigt djupt oroat oss.


Mest oroande är att synen på äktenskapet som samlevnadsform förändras i en riktning som ifrågasätter värdet av familjebildning och ansvarstagande i den form som i de flesta kulturer och under sekler varit allmänt rådande.


Förutvarande justitieminister Kling tillsatte strax före sin avgång en utredning, familjesakkunniga, med utomordentligt specificerade direktiv för utredningsarbetet.


Enligt direktiven skall lagstiftningen ses som ett medel att påverka utvecklingen och därjämte förändra samhällstrukturen mot ett samhälle där varje vuxen kan ta ansvar för sig själv utan ekonomiskt beroende av anhöriga.


Äktenskapet är en form av 'frivillig samlevnad mellan självständiga personer'.


Särskilt betonas självständigheten i ekonomiskt avseende, var och en skall helt enkelt försörja sig själv i framtiden.


De flesta människor torde förlova och gifta sig utan närmare tanke på att deras förhållande blir rättsligt reglerat.


I allmänhet är det först vid äktenskapets upplösning, genom skilsmässa eller genom att en av makarna avlider som rättsverkan träder i funktion.


Lagens mening att makarna under äktenskapets bestånd skall leva på lika standard och att var och en efter sin förmåga skall bidra till försörjningen är för de flesta självklar.


Den nya familjelagstiftningen, som kan väntas om några år, kommer att i grunden förinta denna uppfattning.


I den förändringens tid som vi lever i bör man sträva efter att åtminstone bevara det som är värdefullt.


Till det mest värdefulla måste räknas människors vilja att ta ansvar för varandra, att försöka att leva i 'viform' i stället för i 'jagform'.


Familjegemenskapen, föräldrars och barns gemensamma ansvar för varandra skapar också trygghet.


I ett förhållande är aldrig bägge parter lika starka.


För den svagare har ofta vetskapen om att leva i nära gemenskap med en annan utgjort en ovärderlig tillgång.


För barnen är det ytterst viktigt att veta att föräldrarna hör samman 'på riktigt'.


Äktenskap och politik


Teol dr Tom Hardt skrev i denna tidskrift en artikel: 'Till storms mot äktenskapet' där han kommenterade den svenska regeringens rapport i kvinnofrågan till FN.

Teol dr <per>Tom Hardt</per> skrev i denna tidskrift en artikel: 'Till storms mot äktenskapet' där han kommenterade den svenska regeringens rapport i kvinnofrågan till FN.<org></org>


Av artikeln framgick klart, att den rapporten måste ses som representativ för det socialdemokratiska partiets familjesyn men att någon majoritet av svenska folket säkert inte står bakom de uppfattningar som förs fram i rapporten.


Samma slutsats drar jag när det gäller direktiven till familjelagsakkunniga.


Man vill från socialdemokraternas sida förändra samhället i riktning mot kollektivitet och jämlikhet.


Eftersom den nuvarande familjebildningen utgör ett hot mot förverkligandet därav måste familjen och äktenskapet förändras.


Familjen är emellertid konservativ på samma sätt som kärleken ofta är egoistisk.


Kärlekens innersta väsen lär inte något politiskt parti kunna påverka, men formerna för dess yttringar kan alltid regleras i lag.


Familjen är också i sin grund kapitalistisk, därför att känslan av ansvar för de närstående främjar sparande och ägandelust.


Känslan av varaktighet i ett förhållande ökar viljan till investeringar i eget hem och andra kapitalvaror.


Familjen blir lätt det primära, samhället kommer i andra rummet; förhållanden som ett socialistiskt parti självfallet bekämpar.


Individens ekonomiska självständighet, den bärande tanken i utredningens direktiv, förutsätter att bägge makarna i en familj förvärvsarbetar.


Detta underlättas givetvis genom att samhället tar över en allt större del av ansvaret för barnens vård.


Den enorma satsningen för att få ut mödrarna i förvärvslivet görs inte enbart därför att dessa skulle eftersträva arbete utom hemmet.


Bakom finns med all säkerhet också tanken att man genom en kollektiv uppfostran av barnen kan komma närmare ett socialdemokratiskt jämlikhetsideal.


Skattepolitiken är ett annat verksamt medel att få ut mödrarna i förvärvslivet och därigenom förhindra att barnen får den personliga vård som ges i ett hem.


Den konservativa uppfattningen att familjen är samhällets grund bygger på en annan ideologi.


Äktenskapet är ett avtal, och ett bindande avtal.


Det ställer krav på parternas ansvar såväl för varandra som för barnen.


Bundenheten i avtalet underlättar samlevnaden och ansvaret begränsas inte till vissa områden.


'Äktenskapet är av Gud instiftat' heter det i vigselformuläret, och för de flesta människor innebär äktenskapets ingående ett allvarligt och noga övervägt ställningstagande.

'Äktenskapet är av G<per>ud </per>instiftat' heter det i vigselformuläret, och för de flesta människor innebär äktenskapets ingående ett allvarligt och noga övervägt ställningstagande.


Vi kan vänta oss en politisk strid om äktenskapet och dess funktion.


Är det fel på äktenskapet?


Frågan är om man med den konservativa grundsynen helt enkelt kan slå bort tanken på att revidera den nuvarande äktenskapslagstiftningen.


Jag tror inte att man kan det.


Den starka negativa reaktion som mött direktiven beror på att dessa så detaljerat pekat ut lösningar och eftersträvade förändringar och lämnat mycket lite utrymme åt ställningstaganden från utredningens sida.


Bl a anses att den nya lagstiftningen måste vara objektiv till olika samlevnadsformer, och moraliska värderingar får inte förekomma.


Om man emellertid är helt övertygad om att den för alla parter bästa samlevnadsformen är äktenskapet, så innebär det inte att man gör moraliska värderingar.


Det innebär i stället att man vill underlätta samlevnaden för dem som vill bilda familj.


Varför ökar då antalet ogifta familjebildare?


Det finns ingen undersökning gjord över vad orsaken är till att familjebildning, med eller utan barn, sker utan att parterna gifter sig.


Man måste göra antaganden.


De troliga orsakerna är i första hand tre:


Det är för besvärligt att gifta sig, det blir bara inte av.


Man vill inte 'binda sig', (ofta bara en part).


Kärleken är stark nog att klara sig utan yttre band (tror man).


Vad gäller det första fallet föreslår direktiven till familjelagsakkunniga att vigsel icke längre skall konstituera äktenskap.


I stället bör man undersöka huruvida inte en registrering skulle kunna utgöra det konstitutiva momentet vid äktenskapets ingående.


Givetvis kan sedan var och en efter egen vilja komplettera registreringen med vigsel.


Vad man tycks glömma bort är det personliga engagemanget i det avtal som äktenskaps ingående medför.


Om någon 'gifter sig' en lördag, troligtvis i kyrkan där majoriteten av dagens vigslar sker, skulle äktenskapet inte vara giltigt förrän registrering skett, kanske nästkommande onsdag.


För parterna som önskar vigsel måste det vara en orimlighet att ur vigselformuläret skulle utgå:' förklarar jag Eder som man och hustru'.


En sådan vigsel skulle i hög grad sakna berättigande och bidraga till att formen för äktenskapets ingående reducerades till postandet av ett ifyllt formulär.


Däremot kan det vara riktigt att man förenklar äktenskapets ingående till en juridiskt bindande överenskommelse med vittnen, varvid detta kan ske antingen i samband med vigsel eller på annat sätt för dem som önskar ett mindre formellt ingående.


Ofta hör man från moderat håll att 'det skall vara svårt att gifta sig'.


Jag tror inte heller det är riktigt.


Om man vill underlätta för unga familjebildare att ingå äktenskap gör man detta genom att inte i onödan krångla till proceduren.


Själva avtalet måste emellertid vara det konstitutiva elementet, inte registreringen av detsamma.


Den andra orsaken till att man inte gifter sig, man vill inte binda sig, kan man knappast komma åt lagstiftningsvägen.


Den måste ses som en följd av en minskad benägenhet att ta ansvar och som ett tecken på osäkerhet.


I de fall samlevnaden resulterar i barn kan man dock juridisk reglera förhållandena parterna emellan.


Teoretiskt kan man resonera så, att har en samlevnad pågått en viss given tid och parterna fått barn tillsammans skall samma regler gälla för sammanlevnaden som om parterna ingått äktenskap.


Med all sannolikhet skulle en sådan lagstiftning bidraga till att ordna upp de ofta stora svårigheter som uppkommer när förbindelsen bryts genom dödsfall eller genom separation.


I detta fall skulle vi få ett nytt slags äktenskap, som syftar till att reglera förhållandena familjemedlemmarna emellan och som juridiskt jämställer dessa förhållanden med dem som råder i ett vanligt äktenskap.


Att kärleken kan klara sig utan yttre band är i de flesta fall sant.


Vad de som resonerar så glömmer är dels att kärleken inte alltid är beständig och att den i alla händelser inte är evig.


Förr eller senare blir alltid den ena parten lämnad ensam, och då kommer svårigheterna.


Arvsrätt och giftorätt finns inte.


Kanske har hus- och bilköp skett i den avlidnes namn, och den efterlämnade har i så fall ingen rätt till den egendom som under samlevnaden varit gemensam.


Skulle modern dö och efterlämna barn har fadern inte självklart någon vårdnadsrätt till de barn som han levt och bott med fram till dödsfallet.


Inte ens umgängesrätt med dem finns reglerad i lag.


Man skulle önska att alla de som tvärsäkert vet med sig att deras kärlek skall klara alla problem övervägde följderna av att kärleken eller motparten dör.


Detta ställer stora krav på upplysning.


Det är märkvärdigt så litet moderna ungdomar vet om rättsverkningar av olika samlevnadsformer.


Genom en ökad effektiv information kan vi kanske i någon mån göra äktenskapet mer attraktivt.


Ännu brister det i förfärande hög grad.


Familjelagstiftning


Familjelagstiftningen är egentligen inte begränsad till äktenskapet.


I dagens samhälle premieras emellertid på flera olika sätt sammanboende i förhållande till gifta.


Även om detta inte sker enligt lagens bokstav är det ett faktum.


En ensamstående moder har betydligt lättare att få in sitt barn på daghem (även om hon i verkligheten sammanbor med barnets far).


En studerandes studiemedel behovsprövas gentemot makes inkomst, inte gentemot sammanboendes.


Genom litet 'skicklighet' kan de få dubbelt barntillägg.


Bostadsbidrag kan utgå till den 'ensamstående' i betydligt högre grad än om föräldrarnas inkomst läggs samman - detsamma gäller arbetsmarknadspolitiska och sociala förmåner av olika slag.


Där måste en ändring ske.


Vi kan inte förhindra att familjebildning sker utanför äktenskapet, men vi måste åstadkomma sådana kontrollmöjligheter att ogifta familjer inte får större privilegier än andra.


Vi upplever i dag en rotlöshet och rådvillhet hos många unga.


Genom att försvaga äktenskapet ökar vi dessa företeelser och vi gör dem urarva.


Vi måste i stället försöka skapa ett samhälle byggt på gemenskap människor emellan, och den gemenskapen har sin grund i familjen.


Det innebär inte, att vi kan bortse från den förändring som skett vad gäller familjens levnadsförhållanden.


Den lilla tvågenerationsfamiljen går miste om mycket som fanns i forna tiders stora familjer med flera generationer.


Dagens familj ställer självklart nya krav på en utvidgad gemenskap, men den gemenskapen måste börja mellan familjemedlemmarna.


Det är inte familjelagstiftarnas sak att i övrigt förbättra relationer mellan människor, det är en uppgift för hela samhället.


Den socialdemokratiska bostadspolitiken med cellbildning och ålderssegregation har försvårat kommunikationerna mellan människor, skattepolitiken har nedvärderat det personliga ägandet och kollektiviteten har försvårat personliga insatser utöver det vanliga.


Nu måste vi slå vakt om äktenskapet - medan tid är.


Gumising ang bata.


Ginising ng ingay ang bata.


Sinulat ko ang liham.


Sinulatan ko ang titser.


Dumarating na ang bus.


Artista ang babae.


Maganda ang babae.


Yumaman ang babae.


Artista ang yumaman.


Artista ang nagluto ng pagkain.


Siya ang Amerikano.


Iyan ang bahay.


Si Juan ang bunso.


Isda ang bakalaw.


Isda ang pagkain niya.


Isda ang paborito niya.


Bato ang bahay.


Bago ang bahay.


Bagong-bago ang bahay.


Mabuti ang panahon.


Matamis ang kendi.


Pagod ang bata.


Nasa kusina ang mesa.


Para sa bata ang laruan.


Tungkol sa giyera ang kuwento.


May gulayan ang babae.


Kailangan ko ang kuwalta.


Sa istudyante ang libro.


Nagluto ng pagkain ang nanay.


Nagluto na ng pagkain ang nanay.


Nagluto na ng pagkain ang nanay noong dumating ako.


Nagluluto ng pagkain ang nanay araw-araw.


Nagluluto na ng pagkain ang nanay.


Nagluluto ng pagkain ang nanay noong dumating ako.


Magluluto ng pagkain ang nanay bukas.


Hindi pa nagluluto ng pagkain ang nanay.


Bumabasa ng diyaryo ang titser.


Binabasa ng titser ang diyaryo.


Naghihilik ang lolo.


Humihinga pa ang pasyente.


Nauuhaw ang sanggol.


Tumatanda ang aso.


Ibinigay ng titser sa istudyante ang premyo.


Binigyan ng titser ng premyo ang istudyante.


Binili ng mangingisda ang bangka.


Sinalpok ng alon ang bangka.


Bumili ng bangka ang mangingisda.


Sumalpok sa bangka ang alon.


Binalikan niya ang Maynila.


Tinakasan niya ang bilangguan.


Mansanas ito.


Biyudo ang maestro.


Biyuda ang maestra.


Komika si Linda.


Nakita kita.


Kinain ang pagkain.


Mga guro sila.


Malapit sa babae ang bata.


Malapit kay Maria si Juan.

Malapit kay <per>Maria</per> si <per>Juan</per>.


Malapit sa Maynila ang Pasay City.

Malapit sa <loc>Maynila</loc> ang <loc>Pasay City</loc>.


Pinanood ko ang mga sumasayaw.


Sumasayaw ang mga tao.


Nagtatrabaho ang lalaki.


Lalaki ang nagtatrabaho.


Hindi ko siya nakita.


Hindi nakita ni Pedro si Juan.

Hindi nakita ni <per>Pedro</per> si <per>Juan</per>.


Inahit ni John ang sarili niya.

Inahit ni <per>John</per> ang sarili niya.


Inahit ni John mismo si Bill.

Inahit ni <per>John</per> mismo si <per>Bill</per>.


Sino ang batang pumunta sa tindahan?


Umuulan ba?


Oo.


Hindi.


Mayroon bang pagkain?


Mayroon.


Wala.


Umuulan, ano?


Napakaano nila?


Napakataas nila.


Nagano ka?


Nagsalita ka.


Naano ka?


Natalisod ka.


Ipinansulat ni John ng liham kay Mary ang makinilya.

Ipinansulat ni <per>John</per> ng liham kay <per>Mary</per> ang makinilya.


Nasaan ang mga pinggan?


Itinanong ko kung nasaan sila.


Darating daw si Pedro bukas.


Hindi daw darating si Pedro bukas.

Hindi daw darating si <per>Pedro</per> bukas.


Bakit daw hindi darating si Pedro bukas?

Bakit daw hindi darating si <per>Pedro</per> bukas?


Nagtatrabaho ka na ba daw roon?


Nagtatrabaho ka na daw ba roon?


Hindi pa man lamang tuloy siya nakakapagalmusal.


Mayroong libro sa mesa.


Walang libro sa mesa.


Mayroong libro ang bata.


Walang libro ang bata.


Mabuti ba ang ani?


Mabuti kaya ang ani?


Mabuti sana ang ani.


Huwag kayong umalis.


Huwag siyang pumarito.


Magaalis ang babae ng bigas sa sako para sa bata.


Aalisin ng babae ang bigas sa sako para sa bata.


Aalisan ng babae ng bigas ang sako para sa bata.


Ipagaalis ng babae ng bigas sa sako ang bata.


Matalino ang lalaking bumasa ng diyaryo.


Interesante ang diyaryong binasa ng lalaki.


Susulat lahat ang mga bata ng mga liham.


Susulatin lahat ng mga bata ang mga liham.


Nagalala ang lolo sa kaniyang sarili.


Inalala ng lolo ang kaniyang sarili.


Iniabot niya sa bata ang kaniyang sariling larawan.


Tumanggap ang Rosa ng sulat para sa bata sa kaniyang sarili.

Tumanggap ang <per>Rosa</per> ng sulat para sa bata sa kaniyang sarili.


Magbigay ka sa kaniya ng kape.


Bigyan mo siya ng kape.


Walisan natin ang sahig.


Walisan nila ang sahig.


Nagatubili siyang humiram ng pera sa banko.


Nagatubili siyang hiramin ang pera sa banko.


Gusto ni Juan suriin siya ng doktor.

Gusto ni <per>Juan</per> suriin siya ng doktor.


Masagwa ang tumatanda.


Gusto niyang gumanda.


Gusto kong tumanggap ng gantimpala.


Gusto kong matanggap ang gantimpala.


Ayaw kong mamatay sa Maynila.

Ayaw kong mamatay sa <loc>Maynila</loc>.


Binisita ni Juan ang hari nang nagiisa.

Binisita ni <per>Juan</per> ang hari nang nagiisa.


Bumisita si Juan sa hari nang nagiisa.

Bumisita si <per>Juan</per> sa hari nang nagiisa.


Hinuli ng polis ang mgananakaw nang pumapasok sa banko.


Nanghuli ng mgananakaw ang polis nang pumapasok sa banko.


"Tay, pwede ba ako -ng sumama sa pasada ninyo?" tanong ko kay Tatay.


"Sabado naman ngayon e."


Sandali -ng nag-isip si Tatay bago niya sinabi -ng , "Sige ba, anak!"


Umakyat ako sa jeep ni Tatay at umupo sa tabi niya.


At doon nagsimula ang isa -ng kakaiba -ng araw para sa akin.


Drayber kasi ng jeepney ang tatay ko.


At ngayon -ng araw ay kasama niya ako -ng pumasada!


Tuwing sumasama ako sa pasada, ako ang opisyal na tagakolekta ng bayad.


Iba't iba -ng tao ang sumasakay sa jeepney ni Tatay.


May mga estudyante -ng papasok ng eskuwela.


Nakasuot sila ng uniporme at marami -ng dala -ng libro.


May ale -ng mamamalengke na may dala -ng bayong.


May nanay na may kasama -ng anak.


Pero may isa -ng tao -ng sumakay na bukod-tangi.


Ang suot niya'y makulay na kamiseta at pantalon na sobrang luwang sa kaniya.


Napakalaki ng sapatos niya -ng pula!


Pula rin ang ilong niya.


Puti -ng -puti ang mukha niya at kulay asul ang kulot niya -ng buhok.


Hindi ko mapigilan -ng tignan ang kakaiba -ng tao -ng ito sa salamin.


Tinititigan din siya ng mga katabi niya.


Ngumiti siya sa mga kasakay niya sabay-labas ng lima -ng bola mula sa kaniya -ng bulsa.

Ngumiti siya sa mga <per>kasakay</per> niya sabay-labas ng lima -ng bola mula sa kaniya -ng bulsa.


Isa-isa niya -ng itinapon ang mga bola pataas at sinalo.


Paulit-ulit niya ito -ng ginawa at wala ni isa -ng bola -ng nahulog!


"Wow! Ang galing!" sabi ng mga kasakay at pumalakpak kami -ng lahat.

"Wow! Ang galing!" sabi ng mga kasa<per>kay at </per>pumalakpak kami -ng lahat.


Pagliko namin sa isa -ng kanto, may inilabas naman siya sa isa pa niya -ng bulsa.


Inilagay niya ito sa kaniya -ng bibig at nagsimula siya -ng umihip.


Makaraan ng ilan -ng sandali naging isa -ng mahaba -ng lobo ito.


Pagkatapos, ipinilipit niya ang lobo.


"Wow! Nagmukha -ng aso ang lobo!" sigaw ko.


Nagpalakpakan uli ang mga pasahero ni Tatay.


Nang malapit na kami sa plasa, may inilabas naman siya -ng makulay na bulaklak.


Inamoy niya ito.


Tila ang bango ng bulaklak dahil napapikit siya at napangiti.


Sumenyas siya sa mga kapuwa pasahero niya para amuyin din nila ang hawak niya -ng bulaklak.


Inamoy nga ng ale -ng katabi niya ang bulaklak.


Bigla na lang may lumabas na tubig sa bulaklak!


Nabasa ang mukha ng ale.


Pero hindi siya nagalit - napangiti pa siya!


Tumawa nang malakas ang iba pa -ng pasahero.


"Para po!" sabi ng kakaiba -ng mama.


Inabot niya sa akin ang bayad at isa -ng lobo.


"Marami -ng salamat po!" sabi ko.


Tumingin ako kay Tatay na nakangiti rin.


Nagpasalamat din si Tatay sa mama.


Tumingin ako sa bahay na pinagbabaan niya - marami -ng lobo at bata.


Mukha -ng may party!


Kakaiba talaga ang araw na ito!


Parang nag-party din kami sa loob ng jeep ni Tatay dahil sa payaso -ng pasahero namin!


Alamin natin ang mga anyong-tubig sa Pilipinas!

Alamin natin ang mga anyong-tubig sa Pi<loc>lipinas!</loc>


Ang Pilipinas ay binubuo ng marami -ng isla.

Ang <loc>Pilipinas</loc> ay binubuo ng marami -ng isla.


Ang kalupaan nito ay pinaliligiran ng marami -ng anyong-tubig.


Isa tayo sa mga bansa -ng may pinakamahaba -ng baybayin.


May malalaki -ng anyong-tubig, mayroon din -ng maliliit.


Marami -ng kabutihan -ng naidudulot ang mga anyong-tubig na ito.


Alamin natin ang iba't iba -ng anyong-tubig sa Pilipinas!

Alamin natin ang iba't iba -ng anyong-tubig sa Pil<loc>ipinas!</loc>


Nakakita ka na ba ng lawa na may bulkan sa gitna?


Ganito ang Lawa ng Taal sa probinsya ng Batangas.

Ganito ang Lawa ng <loc>Taal</loc> sa probinsya ng <loc>Batangas</loc>.


Sa gitna ng lawa nito ay ang Bulkang Taal.

Sa gitna ng lawa nito ay ang <loc>Bulkang Taal</loc>.


Nabuo ang lawa -ng ito dahil sa isa -ng pagsabog ng bulkan, ilan -ng daan -ng taon na ang nakaraan.


Alam ba ninyo -ng may isa pa -ng lawa sa loob ng Bulkang Taal?

Alam ba ninyo -ng may isa pa -ng lawa sa loob ng <loc>Bulkang Taal</loc>?


Pambihira talaga!


Marami -ng turista -ng pumupunta sa Lawa ng Taal at sa Bulkang Taal.

Marami -ng turista -ng pumupunta sa Lawa ng <loc>Taal</loc> at sa <loc>Bulkang Taal</loc>.


Sumasakay sila ng bangka patungo sa bulkan, na kanilang inaakyat.


Marami talaga ang nakikinabang sa lawa -ng ito.


Bukod sa mga nakikinabang sa turismo, marami ang nag-aalaga ng bangus at tilapia sa Lawa ng Taal.

Bukod sa mga nakikinabang sa turismo, marami ang nag-aalaga ng bangus at tilapia sa Lawa ng T<loc>aal.</loc>


Alam mo ba kung ano ang pinakamahaba -ng ilog sa Pilipinas?

Alam mo ba kung ano ang pinakamahaba -ng ilog sa <loc>Pilipinas</loc>?


Ang Cagayan River ang pinakamahaba at pinakamalaki -ng ilog sa Pilipinas.

Ang <loc>Cagayan River</loc> ang pinakamahaba at pinakamalaki -ng ilog sa <loc>Pilipinas</loc>.


Apat na probinsya ang binabaybay nito.


Ito ang Nueva Vizcaya, Quirino, Isabela, at Cagayan.

Ito ang <loc>Nueva Vizcaya</loc>, Q<loc>uirino,</loc> Is<loc>abela, </loc>at Cag<loc>ayan.</loc>


Ang mga probinsya -ng ito ay matatagpuan sa Hilaga -ng Luzon.

Ang mga probinsya -ng ito ay matatagpuan sa Hilaga -ng <loc>Luzon</loc>.


Dinaraanan rin ng Cagayan River ang ilan -ng natitira -ng kakahuyan sa Pilipinas.

Dinaraanan rin ng <loc>Cagayan River</loc> ang ilan -ng natitira -ng kakahuyan sa <loc>Pilipinas</loc>.


Binubuhay ng tubig nito ang iba't iba -ng uri ng halaman at hayop.


Kabilang sa umaasa sa ilog ang ilan -ng endangered species tulad ng Philippine Eagle.


Nakakita ka na ba ng talon?


Dapat mo -ng makita ang Maria Cristina Falls sa lungsod ng Iligan sa Lanao del Norte.

Dapat mo -ng makita ang <loc>Maria Cristina Falls</loc> sa lungsod ng <loc>Iligan</loc> sa <loc>Lanao del Norte</loc>.


Ang Maria Cristina Falls ay kilala rin bilang kambal na talon.

Ang <loc>Maria Cristina Falls</loc> ay kilala rin bilang kambal na talon.


Dahil ito sa isa -ng malaki -ng bato sa taas ng talon, na humahati sa daloy ng tubig.


Napakahalaga ng Maria Cristina Falls sa Mindanao.

Napakahalaga ng <loc>Maria Cristina Falls</loc> sa <loc>Mindanao</loc>.


Ito ang pangunahin -ng pinagmumulan ng koryente sa rehiyon.


Ang uri ng koryente -ng nililikha ng talon ay tinatawag na hydroelectric power.


Alam mo ba kung ano ang bukal?


Ito ang pinakamaliit na anyong-tubig.


Mula sa ilalim ng lupa ang tubig ng bukal.


May mga bukal na mainit ang tubig!


Karaniwan ito sa mga bukal na malapit sa maiinit na bato sa ilalim ng lupa.


Isa sa kilala -ng bukal ay ang Tiwi Hot Springs sa Bikol.

Isa sa kilala -ng bukal ay ang <loc>Tiwi Hot Springs</loc> sa <loc>Bikol</loc>.


Matatagpuan ito malapit sa Bulkang Mayon.

Matatagpuan ito malapit sa <loc>Bulkang Mayon</loc>.


Marami ang pumupunta sa Tiwi Hot Springs dahil nakagagaling daw ng sakit ng kalamnan ang maglublob sa mainit nito -ng tubig.

Marami ang pumupunta sa <loc>Tiwi Hot Springs</loc> dahil nakagagaling daw ng sakit ng kalamnan ang maglublob sa mainit nito -ng tubig.


Ang paglabas ng mainit na tubig na ito mula sa lupa ay pinagmumulan din ng koryente.


Geothermal power ang tawag sa uri ng koryente -ng ito.


Ang koryente -ng ito ay hinango sa init mula sa ilalim ng lupa.


Pambihira talaga ang mga anyong-tubig sa Pilipinas!

Pambihira talaga ang mga anyong-tubig sa Pi<loc>lipinas!</loc>


Kapaki-pakinabang pa ang bawat isa.


Ano -ng mga anyong tubig ang matatagpuan sa inyo -ng lugar?